ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року 
м. Київ

Справа № 910/5787/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Погребняка В.Я.
за участі секретаря судового засідання Громака В.О.

за участі:
від позивача - Міністерства оборони України 
представник не з`явився; 
від відповідача - Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" представник - начальник юридичного відділу Кушніренко І.С. (довіреність №606 від 09.04.2020)

розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства оборони України 
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
від 15.01.2020
у складі колегії суддів: Смірнова Л.Г. (головуючий), Верховець А.А., Тищенко А.І.
та рішення Господарського суду міста Києва
від 04.09.2019 
у складі судді Балаца С.В.
у справі №910/5787/19
за позовом Міністерства оборони України 
до Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод"
про стягнення 11 349 190, 35 грн. 
ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ
1. 05.02.2020 через Північний апеляційний господарський суд Міністерство оборони України звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою від 05.02.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 у справі №910/5787/19 в порядку статей 286, 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.
2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/5787/19 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Погребняка В.Я., Ткаченко Н.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2020.
3. Ухвалою Верховного Суду від 24.02.2020 у складі колегії суддів Катеринчук Л.Й. - головуючої, Погребняка В.Я., Ткаченко Н.Г. відкрито касаційне провадження у справі №910/5787/19 за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Північного апеляційного господарського суду 15.01.2020 та рішення Господарського суду міста Києва 04.09.2019 у справі №910/5787/19 та призначено її розгляд у закритому судовому засіданні на 17.03.2020 об 11:30. 
4. У зв`язку з установленням постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 на усій території України карантину в період з 12 березня до 3 квітня 2020 року з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, ухвалою Верховного Суду від 17.03.2020 відкладено розгляд касаційної скарги Міністерства оборони України на постанову Північного апеляційного господарського суду 15.01.2020 та рішення Господарського суду міста Києва 04.09.2019 у справі №910/5787/19 з повідомленням учасників справи про дату та час судового засідання додатково.
5. Ухвалою Верховного Суду від 01.04.2020 визначено датою проведення закритого судового засідання з розгляду касаційної скарги Міністерства оборони України на постанову апеляційного суду 15.01.2020 та рішення місцевого суду 04.09.2019 у даній справі - 05.05.2020 о 14:30.
6. У зв`язку з відпусткою судді Ткаченко Н.Г. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/5787/19 визначено колегію суддів у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Погребняка В.Я., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.05.2020; ухвалою Суду 04.05.2020 у складі зазначеної колегії суддів справу №910/5787/19 прийнято до провадження та ухвалено розглянути касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову апеляційного суду 15.01.2020 та рішення місцевого суду 04.09.2019 у судовому засіданні, яке призначено ухвалою Суду від 01.04.2020 на 05.05.2020 о 14:30; ухвалами Суду 05.05.2020 та 28.05.2020 за заявами відповідача розгляд касаційної скарги позивача відкладався, відповідно, на 28.05.2020 та на 25.06.2020.
7. 17.03.2020 відповідач подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу позивача.
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог 
8. Міністерство оборони України (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" (далі - відповідач) про стягнення 11 349 190, 35 грн., з яких 2 467 239, 42 грн. пені за прострочення надання послуг з ремонту, 2 990 081, 11 грн. штрафу за прострочення надання послуг з ремонту понад тридцять днів, а також 5 891 869, 82 грн. штрафних санкцій за порушення термінів погашення попередньої оплати.
8.1. Позивач доводив порушення відповідачем зобов`язань за укладеним сторонами спору державним контрактом про закупівлю послуг за державні кошти, що полягало у наданні позивачу послуг з ремонту виробів та звітних документів про використання коштів попередньої оплати з простроченням обумовлених договором строків.
9. Відповідач проти позову щодо стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне надання послуг з ремонту виробів заперечив, обґрунтовуючи тим, що погоджені у державному контракті послуги були фактично надані позивачу в межах строку, зважаючи на те, що мала місце затримка позивача у передачі виробів у ремонт, що у свою чергу продовжило строк надання відповідачем послуг з ремонту на строк затримки позивача з передачі кожної одиниці виробу. Відповідач зауважив, що за відсутності визначення у державному контракті етапів надання послуг з ремонту виробів, строком передачі позивачем виробів є 23.12.2017 (тобто день, наступний за днем укладення контракту 22.12.2017); позивачем вироби у ремонт передавались в період з 10.04.2018 по 18.10.2018, тобто із затримкою їх надання відповідачу для проведення ремонту.
9.1. Відповідач зазначив, що пунктом 7.3. державного контракту сторони погодили, що на строк затримки позивача з передання виробів у ремонт продовжується термін надання відповідачем звітних документів, тому позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне надання звітних документів є безпідставними.
Короткий зміст рішення першої інстанції
10. 04.09.2019 рішенням Господарського суду міста Києва у задоволенні позову відмовлено.
10.1. Місцевим судом встановлено, що 22.12.2017 між Міністерством оборони України (замовник, позивач у справі) та Державним підприємством "Миколаївський бронетанковий завод" (виконавець, відповідач у справі) укладено державний контракт №342/3/5/17/81 (далі - контракт), за умовами якого відповідач зобов`язався у 2017-2018 роках надати позивачу послуги з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів за номенклатурою, етапами, в обсягах та у строки, зазначені у календарному плані (додаток №1) до контракту, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги; календарним планом сторонами визначено певні терміни надання послуг (трьома календарними датами) щодо конкретної кількості виробів.
10.2. Судом встановлено, що пунктом 2.16. контракту визначено датою виконання відповідачем зобов`язань щодо надання послуг з ремонту виробів дату підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг.
10.3. Суд встановив, що за умовами пункту 3.1. контракту, поставка виробів у ремонт до відповідача здійснюється представниками позивача після укладення договору (контракту) (за письмовим погодженням позивача із відповідачем - не пізніше 30-ти діб до початку чергового етапу надання послуг у кількості, що підлягає ремонту за зазначеним етапом); у випадку несвоєчасної поставки виробів до відповідача, термін надання послуг згідно з умовами контракту збільшується на строк, що дорівнює терміну затримання поставки виробів відповідачу; передача виробів для проведення ремонту здійснюється представниками позивача та оформлюється актом приймання-передачі виробів у відповідності до вимог наказу позивача від 28.08.2017 №455.
10.4. Судом встановлено, що відповідно до пункту 2.44. контракту, у разі проведення попередньої оплати вироби поставляються протягом п`яти місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, але не пізніше терміну, зазначеного у календарному плані.
10.5. Суд встановив, що за умовами пункту 7.2. контракту, за порушення строків надання послуг відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення поза встановлені контрактом строки надання послуг, а за прострочення понад 30 днів з відповідача додатково стягується штраф у розмірі 7% зазначеної суми; у випадку неповернення попередньої оплати (її частини) або ненадання у зазначений термін звітних документів, що підтверджують факт виконання послуг, відповідач сплачує штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми невикористаних коштів.
10.6. Судом встановлено, що пунктом 7.3. контракту сторони спору погодили, що відповідач звільняється від відповідальності за прострочення строку надання послуг з ремонту виробів у разі неможливості позивача надати вироби для проведення ремонту (пункт 1.3.) або затримки їх надання; у такому випадку строк надання послуг з ремонту виробів та термін надання звітних документів підлягає продовженню на строк затримки.
10.7. Суд встановив, що позивачем на підставі вимоги на оплату від 24.12.2017 №342/8/805 здійснено авансування на суму 22 320 000 грн. з терміном звітування 31.05.2018, а також на підставі вимоги на оплату від 28.02.2018 №342/8/99 - на суму 26 832 000 грн. з терміном звітування 03.08.2018.
10.8. Судом встановлено, що обставини підписання відповідачем-виконавцем актів приймання послуг з ремонту виробів з порушенням строків, встановлених контрактом, стали підставою для звернення позивача з позовними вимогами про стягнення з відповідача 2 467 239, 42 грн. пені та 2 990 081, 11 грн. штрафу за прострочення надання послуг з ремонту, а також 5 891 869, 82 грн. штрафних санкцій за порушення термінів погашення попередньої оплати, що відповідає ціну позову у даній справі.
11. Приймаючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що календарним планом надання послуг, який є додатком №1 до контракту, не передбачено етапів надання послуг (виконання робіт) відповідачем, а встановлено терміни передачі виробів та терміни надання послуг (робіт), тобто кінцеві дати виконання робіт (надання послуг) за кожною одиницею виробу окремо; відтак, за відсутності визначення у контракті етапів надання послуг строком передачі позивачем виробів у ремонт відповідачу є 23.12.2017 (наступний день за днем укладення контракту між сторонами спору 22.12.2017); однак, позивач під час розрахунку штрафних санкцій виходив із дат, які визначають кінцевий термін надання послуг.
Місцевим судом встановлено прострочення позивача у наданні виробів у ремонт відповідачу, що в силу пункту 7.3. контракту звільняє відповідача від відповідальності за прострочення надання послуг з ремонту, оскільки строк надання послуг з ремонту виробів та термін надання звітних документів відповідачем підлягає продовженню на строк затримки позивача-замовника у переданні виробів відповідачу.
Місцевий суд зауважив, що позивачем при розрахунку штрафних санкцій враховано виключно кінцевий термін надання відповідачем послуг з ремонту виробів позивача, що суперечить пункту 3.1. контракту; з огляду на прострочення позивача щодо передачі техніки в ремонт відповідачу та враховуючи відсутність у контракті етапів виконання робіт і визначення початку виконання робіт, суд дійшов висновку, що є безпідставним нарахування позивачем відповідачу пені, штрафу за прострочення виконання зобов`язання понад тридцять днів та штрафної санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за порушення терміну надання звітних документів.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
12. 15.01.2020 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 залишено без змін.
12.1. Апеляційним судом проаналізовано та спростовано доводи скаржника за апеляційною скаргою про те, що рішення місцевого суду ґрунтується на припущеннях та неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права; позивач не допустив порушення передачі обладнання в ремонт відповідачу; висновки місцевого суду про те, що неналежне виконання відповідачем контракту зумовлено діями позивача-замовника помилкові; сторонами погоджено поетапне надання послуг з ремонту відповідачем, тому вироби у ремонт позивач мав передати не пізніше 30-ти діб до початку чергового етапу виконання робіт.
12.2. Апеляційний суд встановив, що 22.12.2017 між сторонами спору виникли правовідносини на підставі державного контракту, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу послуги з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів за номенклатурою, етапами, в обсягах та у строки, зазначені у календарному плані (додаток №1) до контракту, з визначенням конкретних термінів та кількості переданих виробів у певні етапи.
12.3. Апеляційним судом встановлено, що у контракті сторони погодили передачу техніки в ремонт не пізніше 30-ти діб до початку чергового етапу надання послуг (пункт 3.1. контракту), однак, етапів надання послуг ні контрактом, ні додатками до нього не визначено. 
У судовому засіданні апеляційного суду позивач зауважив, що календарним планом надання послуг (додаток №1) передбачено етапи надання послуг, однак, суд з такими твердженнями позивача не погодився та зазначив, що календарним планом встановлено терміни передачі виробів та терміни надання послуг, тобто кінцеві дати виконання робіт (надання послуг) за кожною одиницею виробу окремо.
Зважаючи на обставини здійснення позивачем авансування робіт за відсутності визначення у контракті етапів надання послуг, апеляційний суд дійшов висновку, що строком передачі позивачем виробів у ремонт відповідача є 23.12.2017, тобто день, наступний за днем укладення сторонами спору державного контракту 22.12.2017.
12.4. Апеляційним судом встановлено прострочення позивача у наданні виробів у ремонт, що в силу пункту 7.3. контракту звільняє відповідача від відповідальності за прострочення у наданні послуг з ремонту виробів та термінів надання звітних документів на строк затримки позивача щодо передачі відповідачу кожного з виробів.
Взявши до уваги обставини продовження строку надання відповідачем послуг за контрактом на строк прострочення позивача у наданні виробів у ремонт, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що строк виконання відповідачем зобов`язання за контрактом не було порушено, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій, які позивачем розраховано виходячи з кінцевого терміну надання відповідачем послуг, що суперечить пункту 3.1 контракту. 
Апеляційним судом не встановлено в діях відповідача порушення прав позивача, так як обумовлені контрактом послуги з ремонту виробів були фактично надані позивачу, а визначений календарним планом термін надання послуг було збільшено на підставі пункту 3.1. контракту на строк затримки позивача у наданні в ремонт кожного виробу.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ
Доводи скаржника (Міністерства оборони України, позивача у справі)
13. Скаржник зауважив, що пунктом 4.1. контракту передбачено, що строк надання послуг у цілому і кожного їх етапу визначається календарним планом надання послуг, яким передбачено три етапи надання відповідачем послуг з ремонту з визначенням конкретної кількості виробів, що підлягають ремонту на відповідному етапі; відтак, є помилковими висновки місцевого та апеляційного судів щодо відсутності у контракті етапів надання послуг, оскільки пунктом 1.1. контракту сторони спору погодили, що послуги з ремонту надаються за номенклатурою, етапами, в обсягах та у строки, які зазначені у календарному плані надання послуг, що є додатком №1 до державного контракту.
14. Скаржник доводив, що з огляду на визначення сторонами контракту поетапного виконання відповідачем робіт з ремонту виробів позивача, в розумінні пункту 3.1. контракту, поставка виробів у ремонт мала здійснюватися позивачем-замовником не пізніше 30-ти діб до початку чергового етапу надання послуг у кількості, що підлягає ремонту відповідачем за зазначеним етапом.
Зазначене свідчить про помилковість висновків судів попередніх інстанцій про те, що строком передачі позивачем виробів у ремонт відповідачу є 23.12.2017 з посиланням на відсутність у контракті від 22.12.2017 визначення етапів надання послуг з ремонту.
Скаржник зауважив, що згідно з актами приймання-передачі вироби були передані позивачем у ремонт не пізніше 30-ти діб до початку чергового етапу надання послуг, тому відсутні підстави для відстрочення виконання ремонту відповідачем за кожним з етапів на час прострочення поставки виробів позивачем-замовником.
15. Скаржник аргументував, що в розумінні пункту 7.3. контракту, можлива затримка позивача у передачі виробів у ремонт та відсутність протиправної поведінки відповідача у порушенні строків виконання ремонтних робіт не виключає відповідальності відповідача у вигляді сплати штрафних санкцій позивачу, а є підставою для зменшення їх розміру, що розраховується пропорційно до тієї кількості днів, на яку позивач-замовник прострочив передачу виробів у ремонт відповідачу.
Доводи відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу
16. Відповідач зауважив, що відповідно до пункту 3.1. державного контракту, поставка виробів у ремонт до виконавця здійснюється представниками замовника після укладення контракту (за письмовим погодженням замовника із виконавцем - не пізніше 30-ти діб до початку чергового етапу надання послуг у кількості, що підлягає ремонту за зазначеним етапом); однак, у позовній заяві під час розрахунку штрафних санкцій позивач виходив із дат, які визначають кінцевий термін надання послуг, що суперечить пункту 3.1. державного контракту. Водночас, календарним планом надання послуг (додаток №1 до контракту) взагалі не передбачено ані початку чергових етапів, ані початку виконання робіт (надання послуг) за одиницею виробу.
17. Відповідач доводив, що відсутність у державному контракті етапів виконання робіт та визначення початку виконання робіт, а також обставини прострочення позивача-замовника щодо передачі виробів у ремонт не можуть бути підставами для стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення терміну надання послуг з ремонту виробів та звітних документів за результатами виконання державного контракту.
НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 
18. Цивільний кодекс України
Частина друга статті 11 - підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої цієї статті).
Частина перша статті 213 - зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).
Частина третя статті 213 - при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
Частина четверта статті 213 - якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
Частина перша статті 251 - строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 
Частина друга статті 251 - терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 
Частина третя статті 251 - строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Частина перша статті 252 - строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. 
Частина друга статті 252 - термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Частина перша статті 526 - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частина перша статті 530 - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 610 - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина перша статті 611 - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої цієї статті).
Частина перша статті 612 - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частина четверта статті 612 - прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Частина перша статті 613 - кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він ... не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Частина друга статті 613 - якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Частина перша статті 627 - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частина перша статті 628 - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина перша статті 631 - строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Частина перша статті 637 - тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.
Частина перша статті 837 - за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Частина друга статті 837 - договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Частина перша статті 846 - строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Стаття 851 - підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.
19. Господарський кодекс України
Частини перша, друга статті 193 - суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Частина перша статті 221 - кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він ... не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
20. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів позивача про неправильне застосування судами положень статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) при розгляді спору щодо стягнення штрафних санкцій у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем договірних зобов`язань з виконання робіт по ремонту виробів за замовленням позивача.
А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права 
21. Системний аналіз положень Цивільного кодексу України про підряд дозволяє зробити висновок про те, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (частини перша, друга статті 837 ЦК України). Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частина перша статті 846 ЦК України). Отже, можливість виконання підрядних робіт окремими етапами визначена положеннями цивільного законодавства про підряд. 
22. Відповідно до статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Цивільним законодавством не обмежується волевиявлення сторін при укладенні договорів підряду щодо визначення на розсуд сторін певних етапів виконання договору підряду, такі етапи, зокрема, можуть визначатися переданням у ремонт певної кількості речей, або стадійними процедурами проведення окремих видів цих робіт.
23. Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, яка в свою чергу передбачає, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
Таке тлумачення змісту правочину підряду повинно здійснюватися як сторонами, так судами першої та апеляційної інстанцій при дослідженні фактичних обставин при розгляді спорів, що випливають з договірних правовідносин. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину; (б) змісту попередніх переговорів; (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони раніше перебували у правовідносинах між собою); (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.
24. Як встановлено судами, спір у справі №910/5787/19 виник між Міністерством оборони України (позивач) та Державним підприємством "Миколаївський бронетанковий завод" (відповідач) щодо правомірності стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій на загальну суму 11 349 190, 35 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань з ремонту наданих позивачем виробів та порушення термінів погашення попередньої оплати за державним контрактом, укладеним між сторонами спору. Отже, предметом даного спору є виконання сторонами зобов`язань за договором підряду та можливість стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань з ремонту виробів, визначених умовами договору. 
25. За змістом частини другої статті 11 ЦК України вбачається, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин, до яких законодавцем віднесено договір підряду.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про Збройні Сили України", Міністерство оборони України забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України.
Отже, Міністерство оборони України, як орган державного управління, вправі укладати договори підряду з метою виконання функцій, покладених на нього законодавцем щодо забезпечення життєдіяльності Збройних Сил України. Укладений між сторонами спору 22.12.2017 державний контракт №342/3/5/17/81 є за своєю правовою природою договором підряду на ремонт речей, наданих позивачем, як замовником.
26. Аналіз частини першої статті 530 та частини першої статті 846 ЦК України дозволяє дійти висновку, що підрядник зобов`язаний виконати підрядні роботи за завданням замовника у строк (термін), встановлений у договорі підряду, з урахуванням строків (термінів) виконання окремих етапів робіт, якщо такі визначено у договорі підряду.
Для такого різновиду підрядних правовідносин, як підряд на ремонт речі, законодавцем у статті 851 ЦК України встановлено обов`язок замовника передати підрядникові річ, що підлягає ремонту за умовами договору підряду. Зазначеному обов`язку замовника кореспондує право підрядника не розпочинати роботу з ремонту або зупинити виконання договору підряду до моменту надання замовником чергової речі у ремонт, якщо виконання підрядних робіт сторонами погоджено у кілька етапів.
Отже, невиконання замовником підрядних робіт на ремонт речі обов`язку щодо передання виконавцю конкретної речі, що підлягає ремонту (стаття 851 ЦК України), з дотриманням етапів проведення таких робіт, зумовлює об`єктивну неможливість виконавця розпочати виконання робіт на користь замовника та, відповідно, затягування строків виконання договірних зобов`язань.
27. Суди встановили укладення 22.12.2017 між сторонами спору контракту на виконання відповідачем у 2017-2018 роках за замовленням позивача робіт з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів позивача за номенклатурою, етапами, в обсягах та у строки, зазначені у календарному плані, що є додатком №1 до контракту та його невід`ємною частиною.
28. Судами встановлено, що пунктом 3.1 контракту передбачалося, що техніка в ремонт передається за 30 діб до початку кожного етапу робіт. Отже, укладаючи даний контракт, як різновид договору підряду, сторони визначили окремим етапом робіт здійснення ремонту певної кількості техніки, яка має передаватися замовником підряднику у певний строк.
29. Судами встановлено, що Календарним планом надання послуг, який є додатком №1 до контракту, сторони контракту визначили певні терміни надання послуг та кількість виробів, що підлягають ремонту на відповідному етапі.
30. Умовам додатка №1 до спірного контракту місцевим та апеляційним судами надано тлумачення, суть якого полягає в тому, що календарним планом надання послуг "встановлено терміни передачі виробів та терміни надання послуг, тобто кінцеві дати виконання робіт (надання послуг) за кожною одиницею виробу окремо" (том 1, а.с. 202, 241). 
31. Однак, судами не надано жодної оцінки пункту 3.1 контракту, згідно з яким визначалося передання певної кількості техніки у певний строк, до початку її ремонту. Отже, застосовуючи правила тлумачення змісту правочину відповідно до частини третьої статті 213 ЦК України та системне тлумачення обох пунктів договору, можна дійти висновку, що окремим етапом виконання підрядних робіт сторони визначили передання та здійснення ремонту у певні строки визначеної кількості техніки згідно з Календарним планом надання послуг.
32. Отже, судами порушено вимоги статей 213, 846, 851 ЦК України при дослідженні умов спірного правочину на предмет визначення ним окремих етапів виконання робіт з ремонту техніки, виходячи з певної кількості техніки, що передається у визначений контрактом строк за 30 днів до закінчення термінів проведення ремонту.
33. Судами встановлено, що позивач здійснив 28.12.2017 та 03.03.2018 авансування оплати вартості роботи відповідачу, за актами приймання-передачі надав відповідачу вироби, що підлягали ремонту за умовами Календарного плану надання послуг, яким передбачалося проведення ремонту певної кількості одиниць техніки у певні строки. 
34. При укладенні спірного контракту сторони погодили, що підрядні роботи по ремонту виробів позивача відповідач буде виконувати у 2017-2018 роках, тобто строк виконання зобов`язань за договором підряду в цілому стронами визначено роками (частина перша статті 251, частина перша статті 252 ЦК України).
35. Сторони погодили, що послуги з ремонту і технічного обслуговування виробів надаються відповідачем за номенклатурою, етапами, в обсягах та у строки, зазначені у календарному плані надання послуг, що є додатком №1 до контракту. За змістом календарного плану надання послуг вбачається, що виконання робіт по ремонту конкретного обсягу одиниць виробів визначено трьома календарними датами завершення ремонтних робіт щодо кожного з етапів надання послуг в межах загального строку виконання підрядних робіт впродовж 2017-2018 років з дати укладення контракту 22.12.2017.
36. Згідно з частиною другою статті 252 ЦК України, календарною датою визначається термін як певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (частина друга статті 251 ЦК України).
37. За змістом календарного плану надання послуг вбачається, що виконання робіт по ремонту конкретного обсягу одиниць виробів визначено трьома календарними датами (30.05.2018, 03.08.2018, 30.11.2018) з визначенням певної кількості техніки, яка підлягає передачі за 30 днів до кожної з дат, що визначають строк виконання робіт, у межах загального строку виконання підрядних робіт впродовж 2017-2018 років з дати укладення контракту 22.12.2017.
38. Оцінюючи зміст додатка №1 до контракту, як такий, що у ньому сторони визначили календарні дати завершення ремонтних робіт щодо кожного з етапів надання послуг як "кінцеві дати виконання робіт (надання послуг) за кожною одиницею виробу окремо", місцевий та апеляційний суди не здійснили тлумачення цього додатка до контракту у взаємозв`язку з пунктом 3.1 контракту щодо обов`язку замовника передати техніку не пізніше 30 діб до початку чергового етапу надання послуг. Отже, "етапом надання послуг" сторони визначили надання позивачем відповідачу у певний строк (за 30 днів) певної кількості техніки для виконання підрядних ремонтних робіт із завершенням цього етапу ремонту по закінченню 30 днів. 
39. Також, судами не враховано мети контракту, укладеного на виконання відповідачем підрядних робіт по ремонту виробів, наданих позивачем, на період 2017-2018 років із зазначенням у пункті 1.1. контракту про надання послуг з ремонту "етапами, в обсягах та у строки, зазначені у календарному плані", погодженням у пункті 4.1. контракту того, що "строк надання послуг у цілому та кожного їх етапу" визначається календарним планом надання послуг. 
40. Суди не надали оцінки діям сторін щодо встановлення поетапного (28.12.2017 і 03.03.2018) авансування попередньої оплати за виконання відповідачем ремонтних робіт та подальшого надання відповідачу за актами приймання-передачі виробів для проведення ремонту у період з 10.04.2018 по 18.10.2018 з урахуванням умов пункту 2.44. контракту про те, що у разі проведення попередньої оплати "вироби поставляються протягом п`яти місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача", але не пізніше терміну, зазначеного у календарному плані.
41. Отже, місцевий та апеляційний суди не з`ясували дійсних намірів сторін спору при укладенні державного контракту від 22.12.2017 щодо визначення умов поетапного виконання зобов`язань обома сторонами контракту та дійшли передчасних висновків про відсутність умов договору, якими визначаються етапи виконання прийнятих на себе сторонами зобов`язань, що має наслідком застосування заходів господарської відповідальності у випадку встановлення порушення строків виконання таких зобов`язань.
42. За змістом частини третьої статті 236 ГПК України вбачається, що судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному частиною першою статті 2 ГПК України, - справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенню судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних (оспорюваних) прав, законних інтересів фізичних, юридичних осіб, держави.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 ГПК України).
43. У зазначеному аспекті доцільно зазначити висновок Європейського суду з прав людини у застосуванні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії" та "Месроп Мовсесян проти Вірменії"), згідно з яким право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною права на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Вимога статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргументів щодо прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
44. Суд вважає, що допущені місцевим та апеляційним судами процесуальні порушення на предмет повноти дослідження обставин справи та з`ясування дійсних намірів сторін при укладенні державного контракту, за умов наявності спору щодо тлумачення сторонами його змісту щодо визначення певних етапів виконання ремонтних робіт, виходячи з кількості виробів, що передаються в ремонт, та встановлення окремих строків здійснення ремонту, є такими помилками, які порушили принцип пропорційності господарського судочинства та баланс інтересів сторін у справі, та, як наслідок, не забезпечили справедливого розгляду справи. Рішення судів, прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, не можуть вважатися такими, що відповідають статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право на справедливий суд, тому підлягають скасуванню з переданням справи на новий розгляд до місцевого суду.
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
45. На підставі викладеного, Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги позивача, скасування постанови апеляційного суду від 15.01.2020 та рішення місцевого суду від 04.09.2019 у справі №910/5787/19 та передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
46. При новому розгляді справи судам належить із урахуванням зазначених норм цивільного і господарського законодавства дослідити дійсні наміри сторін при укладенні контракту щодо визначення поетапної процедури передачі в ремонт окремих виробів та визначення певних строків проведення таких підрядних робіт, виходячи з обсягу переданих виробів, із застосуванням приписів статей 213, 637, 837, 846, 854 ЦК України, та з огляду на встановлене дійти висновку за результатами розгляду позовних вимог про можливість стягнення штрафних санкцій, які є предметом спору у даній справі. 
В. Судові витрати
47. У зв`язку із частковим задоволенням касаційної скарги і скасуванням рішень судів попередніх інстанцій по суті позовних вимог, питання про розподіл судових витрат касаційним судом не вирішується, оскільки розгляду по суті спору не відбулося.
На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 310, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 у справі №910/5787/19 скасувати.
Справу №910/5787/19 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                        Л.Й. Катеринчук
Судді                                                                                                  О.О. Банасько
                                                                                                          В.Я. Погребняк