Ухвала
іменем України
 
14 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 296/4328/17
провадження № 51-4242ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 8 листопада 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 4 червня 2020 року в межах кримінального провадження
за № 12016060020003001 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тайги Кемеровської області Російської Федерації, жителя
АДРЕСА_1 , такого, що не мав судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
Встановлені обставини
За вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 8 листопада 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 286 КК, а провадження щодо нього закрито у зв`язку зі смертю засудженого.
Стягнуто солідарно з правонаступників померлого обвинуваченого ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди і в дольовому порядку по 4 950 грн на правову допомогу представника потерпілого.
Також за цим судовим рішенням вирішено питання щодо порядку стягнення судових витрат і стосовно долі речових доказів.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 4 червня 2020 року частково задовольнив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 та скасував вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 8 листопада 2019 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення питання цивільного позову.
Постановив у цій частині нове рішення, яким частково задовольнив цивільний позов, стягнувши із правонаступника померлого обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди і 9 900 грн в рахунок відшкодування на правову допомогу.
В решті вирок районного суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на однобічність і неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, на істотні порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок та ухвалу цих судів і відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, у зв`язку  з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпанням можливості їх отримати.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Касаційний кримінальний суд, який входить до складу Верховного Суду, перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі касаційних скарг поданих у порядку та у строки, встановлені главою 32 КПК, на судові рішення, що підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону, формально посилаючись у касаційній скарзі на порушення місцевим і апеляційним судами вимог статей 94, 374, 404 КПК, захисник у касаційній скарзі не навів обґрунтування незаконності рішень цих судів,
як він мав зробити відповідно до ст. 412 КПК, не зазначив, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних вироку й ухвали і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданих судових рішень з огляду на положення наведених статей, а також статей 370 та 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Захисник не зазначив, які клопотання сторони захисту місцевий суд у порушення
ст. 375 КПК не розглянув, або безпідставно відмовив у їх задоволенні.
Також захисник не зазначив, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно
не задовольнив, і не вказав, яких конкретно доводів, наведених в його апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив,
не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Також захисник у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, наведених в апеляційній скарзі, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість у касаційній скарзі захисник наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження і просить касаційний суд дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали районний та апеляційний суди, що відповідно до
статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 8 листопада 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 4 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 
і встановити строк для усунення недоліків — десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                              ОСОБА_3