ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 802/1696/16-а
адміністративне провадження № К/9901/45453/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Плесан» до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Вінницького окружного адміністративного суду у складі судді Чернюк А.Ю. від 8 листопада 2016 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Ватаманюка Р.В., Мельник-Томенко Ж.М., Сторчака В.Ю. від 14 березня 2017 року, 

В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Плесан» (далі - ТОВ «Плесан», позивач) звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Департамент ДАБІ у Вінницькій області, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 54 від 9 вересня 2016 року Департаменту ДАБІ у Вінницькій області про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта «Будівництво газозаправного пункту типу СЗГ-К-5 на існуючій АЗС № 19 за адресою с. Петрик, зупинка Рибаче Літинського району Вінницької області, автошлях Львів-Знам`янка, 337+560 км» від 9 вересня 2016 року за № ВН 142162531570;
- зобов`язати Департамент ДАБІ у Вінницькій області утриматися в подальшому від вчинення дій щодо скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 9 вересня 2016 рок за № ВН 142162531570 та інших дій, що перешкоджають введення в експлуатацію та використання за його цільовим призначенням, побудованого ТОВ «Плесан», газозаправного пункту типу СЗГ-К-5 на існуючій АЗС № 19 в с. Петрик зупинка Рибаче Літинського району, автошлях Львів - Знам`янка, 337+560 км;
- зобов`язати Департамент ДАБІ у Вінницькій області вчинити дії щодо внесення відомостей про реєстрацію декларації від 9 вересня 2016 року № ВН 142162531570 до єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів;
- зобов`язати Департамент ДАБІ у Вінницькій області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у адміністративній справі № 802/1696/16-а.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач під час винесення наказу № 54 від 9 вересня 2016 року діяв протиправно, без дотримання вимог чинного законодавства.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2016 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ № 54 від 9 вересня 2016 року Департаменту ДАБІ у Вінницькій області про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта «Будівництво газозаправного пункту типу СЗГ-К-5 на існуючій АЗС № 19 за адресою: с. Петрик, зупинка Рибаче, Літинського району, Вінницької області, автошлях Львів-Знам`янка, 337+560 км» від 9 вересня 2016 року за № ВН 142162531570; зобов`язано Департамент ДАБІ у Вінницькій області вчинити дії щодо внесення відомостей про реєстрацію декларації від 9 вересня 2016 року № ВН 142162531570 до єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав право на виконання будівельних робіт на підставі розглянутої та зареєстрованої відповідачем декларації № ВН 082142100151 від 29 липня 2014 року, тому оскаржуваний наказ № 54 від 9 вересня 2016 року Департаменту ДАБІ у Вінницькій області про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта «Будівництво газозаправного пункту типу СЗГ-К-5 на існуючій АЗС № 19 за адресою: с. Петрик, зупинка Рибаче Літинського району Вінницької області, автошлях Львів-Знам`янка, 337+560 км» від 9 вересня 2016 року за ВН 142162531570 є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення позовної вимоги щодо утримання суб`єктом владних повноважень від вчинення в подальшому дій щодо скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 9 вересня 2016 року № ВН 142162531570 та інших дій, що перешкоджають введенню в експлуатацію та використання за цільовим призначенням, побудованого ТОВ «Плесан», газозаправного пункту типу СЗГ-К-5 на існуючій АЗС № 19 в с. Петрик зупинка Рибаче Літинського району, автошлях Львів - Знам`янка, 337+560 км.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Плесан» задоволено, апеляційну скаргу Департаменту ДАБІ у Вінницькій області залишено без задоволення, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні адміністративного позову та прийнято у цій частині нову постанову, якою адміністративний позов задоволено повністю.
Суд апеляційної інстанції, приймаючи таке рішення, виходив з того, що належним способом захисту порушеного права позивача в спірних правовідносинах є саме зобов`язання Департаменту ДАБІ у Вінницькій області утриматися в подальшому від вчинення дій щодо скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 9 вересня 2016 року № ВН 142162531570 та інших дій, що перешкоджають введення в експлуатацію та використання за його цільовим призначенням, побудованого ТОВ «Плесан», газозаправного пункту типу СЗГ-К-5 на існуючій АЗС № 19 в с. Петрик зупинка Рибаче Літинського району, автошлях Львів Знам`янка, 337+560 км.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з постановами Вінницького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2016 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ДАБІ України звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надано належної правової оцінки тому, що позивачем у декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 9 вересня 2016 року за № ВН 142162531570 зазначено недостовірні дані, а саме вказано, що будівництво об`єкта здійснено на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт, яка була скасована, що стало підставою для прийняття оскаржуваного наказу № 54 від 9 вересня 2016 року. 
Крім того, скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки тому, що оскаржуваний наказ було прийнято за результатами проведення позапланової перевірки у строки, визначені законодавством, а тому вважає, що ДАБІ України під час ухвалення цього наказу діяло у межах наданих повноважень та у порядку, що визначений зконом.
Від ТОВ «Плесан» заперечення або відзиву на касаційну скаргу ДАБІ України не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу до суду подано 9 липня 2017 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 802/1696/16, витребувано матеріали адміністративної справи та надано сторонам строк для подання заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2020 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 802/1696/16 за касаційною скаргою ДАБІ України суддею-доповідачем Берназюком Я.О.
Учасники справи письмових клопотань до суду касаційної інстанції не подавали.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій на підставі зібраних у матеріалах справи доказів встановлено, що ТОВ «Плесан» отримало право на виконання будівельних робіт на підставі зареєстрованої за № ВН 082142100151 від 29 липня 2014 року декларації про початок виконання будівельних робіт. Протягом 2014 року - січня 2015 року ТОВ «Плесан» здійснило будівництво газозаправного пункту типу СЗГ-К-5 на існуючій АЗС № 19 за адресою: с. Петрик, зупинка Рибаче, Літинського району, Вінницької області, автошлях Львів-Знам`янка, 337+560 км. Декларація про початок виконання будівельних робіт була розглянута та зареєстрована Департаментом ДАБІ у Вінницькій області.
Після завершення будівництва, починаючи з лютого по травень 2015 року, ТОВ «Плесан» зверталось до Департаменту ДАБІ у Вінницькій області і надавало для реєстрації декларацію про готовність до експлуатації об`єкта «Будівництво газозаправного пункту типу СЗГ-К-5 на існуючій АЗС № 19 в с. Петрик, зупинка Рибаче, Літинського району, автошлях Львів-Знам`янка, 337+560 км».
Проте Департамент ДАБІ у Вінницькій області неодноразово повертав ТОВ «Плесан» зазначену декларацію про готовність об`єкта до експлуатації на доопрацювання.
Оскільки ТОВ «Плесан» вважало такі дії і рішення Департаменту ДАБІ протиправним і такими, що порушують законні права та інтереси підприємства, воно звернулося з відповідним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду з вимогами визнати протиправними дії і рішення Департаменту та скасувати їх.
15 вересня 2015 року Вінницький окружний адміністративний суд розглянув позов ТОВ «Плесан» і виніс постанову в адміністративній справі № 802/2655/15-а, якою визнав протиправним та скасував рішення Департаменту ДАБІ про повернення на доопрацювання декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 29 травня 2015 року № ВН 152151490188 і зобов`язав Департамент ДАБІ вчинити дії щодо реєстрації та видачі ТОВ «Плесан» декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
10 листопада 2015 року Вінницький апеляційний адміністративний суд залишив без змін рішення Вінницького окружного адміністративного суду.
Однак, відповідач у добровільному порядку не виконав рішення суду в адміністративній справі № 802/2655/15-а, тому 23 лютого 2016 року ТОВ «Плесан» направив до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області заяву про примусове виконання судового рішення і виконавчий лист № 802/2655/15-а, виданий 25 січня 2016 року.
2 березня 2016 року ТОВ «Плесан» подав через Центр адміністративних послуг «Прозорий офіс» Вінницької міської ради декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності з доданням копій судових рішень в адміністративній справі № 802/2655/15-а.
3 березня 2016 року ТОВ «Плесан» отримав від відділу примусового-виконання рішень управління ДВС супровідний лист № 1513 від 29 лютого 2016 року та постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 лютого 2016 року.
15 березня 2016 року представник ТОВ «Плесан» отримав через Центр адміністративних послуг «Прозорий офіс» Вінницької міської ради лист (рішення) від 14 березня 2016 року № ВН 152160741345 Департаменту ДАБІ у Вінницькій області про те, що «підстави для реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації відсутні».
Відтак, позивач 17 березня 2016 року звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 802/2655/15-а з заявою про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання постанови суду.
30 березня 2016 року ТОВ «Плесан» отримало від відділу примусового виконання рішень управління ДВС супровідний лист № 2429/02.2-27/7 від 30 березня 2016 року та постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 березня 2016 року. У вказаній постанові було зазначено, що державним виконавцем вжито усіх заходів примусового виконання рішення, суду, передбачених статтями 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження».
Разом з тим, 14 квітня 2016 року Вінницький окружний адміністративний суд відмовив ТОВ «Плесан» в задоволенні вказаної заяви.
23 серпня 2016 року Вінницький апеляційний адміністративний суд частково задовольнив апеляційну скаргу ТОВ «Плесан», скасував ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2016 року та прийняв нову постанову, якою:
- заяву ТОВ «Плесан» про визнання протиправними рішень, дії чи бездіяльності, вчинених Департаментом ДАБІ у Вінницькій області на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року, задовольнив частково;
- визнав протиправною бездіяльність по виконанню постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року в адміністративній справі № 802/2655/15-а;
- визнав протиправним рішення Департаменту ДАБІ у Вінницькій області від 14 березня 2016 року № ВН 152160741345 про повернення без реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта;
- визнав протиправними дії Департаменту ДАБІ у Вінницькій області по поверненню без реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта;
- зобов`язав Департамент ДАБІ у Вінницькій області подати в 30-денний термін звіт про виконання судового рішення.
31 серпня 2016 року позивач подав через Центр адміністративних послуг «Прозорий офіс» Вінницької міської ради Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, з доданням копії судового рішення у адміністративній справі № 802/2655/15-а.
12 вересня 2016 року представник ТОВ «Плесан» отримав через Центр адміністративних послуг «Прозорий офіс» Вінницької міської ради зареєстровану 9 вересня 2016 року декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності за № ВН 142162531570, та лист Департаменту ДАБІ у Вінницькій області № 1002-16-1523 від 9 вересня 2016 року, в якому позивача повідомлено, що зареєстрована на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року у справі № 802/2655/15а декларація про готовність до експлуатації об`єкта «Будівництво газозаправного пункту типу СЗГ-К-5 на існуючій АЗС № 19 за адресою: с. Петрик, зупинка Рибаче Літинського району Вінницької області, автошлях Львів-Знам`янка, 337+560 км» за № ВН 142162531570 скасована наказом Департаменту ДАБІ у Вінницькій області № 54.
Як слідує з оскаржуваного наказу № 54 від 9 вересня 2016 року підставою для його видання та скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 9 вересня 2016 року № ВН 142162531570 став факт скасування Департаментом реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт від 29 липня 2014 року № ВН 082142100151.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року, якою частково скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2016 року, відповідає не повністю, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є частково обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Повноваження ДАБІ України у спірних правовідносинах регулюються, зокрема, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини другої статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.
Порядок проведення перевірки достовірності даних, наведених у деклараціях про початок виконання будівельних робіт та про введення закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, визначається Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Порядок № 533).
Відповідно до пункту 7 Порядку № 533 підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів.
Отже, ДАБІ України наділена повноваженнями щодо проведення перевірки достовірності даних, наведених у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, за результатами якої, у разі виявлення наведення у такій декларації недостовірних даних, які дають підстави вважати об`єкт самочинним будівництвом, контролюючий орган має право скасувати таку декларацію.
Суди попередніх інстанцій, задовольняючи адміністративний позов, виходили з того, що декларація про початок виконання будівельних від 29 липня 2014 року № ВН 082142100151 була подана позивачем і зареєстрована відповідачем в липні 2014 року, а тому проведення перевірки достовірності даних, наведених у декларації про початок виконання будівельних робіт могло бути здійснено до листопада 2014 року. На цій підставі суди дійшли до висновку, що дії відповідача щодо скасування декларації про початок виконання будівельних робіт є неправомірними, відповідно, й дії щодо скасування декларації про готовність об`єкта до ексудації також є неправомірними, оскільки підставою для скасування останньої декларації стало саме наведення у ній недостовірних даних про те, що право на виконання будівельних робіт було отримано на підставі декларації про початок виконання будівельних від 29 липня 2014 року № ВН 082142100151.
Разом з тим, колегія суддів вважає такі висновки передчасними у зв`язку з наступним. 
Як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується сторонами, позивачем здійснено «Будівництво газозаправного пункту типу СЗГ-К-5 на існуючій АЗС № 19 в с. Петрик, зупинка Рибаче, Літинського району Вінницької області, автошлях Львів-Знам`янка, 337+560 км». При цьому, однією з підстав скасування декларацій про початок виконання будівельних робіт та про введення об`єкта в експлуатацію, стало те, що у вказаних деклараціях необґрунтовано зазначено ІІ категорію складності об`єкта будівництва.
Однак, суди попередніх інстанцій не надали вказаній обставині правової оцінки та не перевірили обґрунтованість присвоєння об`єкту будівництва ІІ категорії складності, зазначивши лише, що під час реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації не вирішується питання про категорію складності об`єкта будівництва. Однак, колегія суддів зазначає, що такі висновки судів попередніх інстанцій не ґрунтуються на вимогах законодавства, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» усі об`єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності.
Категорія складності об`єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об`єкта будівництва.
Віднесення об`єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.
Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи, зокрема, після: реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності. 
Аналіз наведеного вище законодавства у сфері містобудівної діяльності дозволяє зробити висновок, що законодавцем було введено такий термін як категорія складності, зокрема, з метою визначення кількості стадій проектування об`єкту, визначення необхідності проведення експертизи проектної документації та обсягу процедур, які необхідно пройти для юридичного врегулювання ведення будівництва. Крім того, певні категорії можуть передбачати для учасників будівництва додаткові вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 826/10310/17, від 23 червня 2020 року у справі № 826/679/16.
Порядок віднесення об`єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.
Зокрема, механізм віднесення об`єктів будівництва різного функціонального призначення до IV і V категорій складності визначено у Порядку віднесення об`єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 року № 557 (далі - Порядок № 557).
Відповідно до пункту 5 Порядку № 557 до IV категорії складності відносяться об`єкти будівництва, які мають хоча б одну з таких ознак: 
1) розраховані на постійне перебування більш як 300 осіб та (або) періодичне перебування більше 500 осіб; 
2) становлять можливу небезпеку для більш як 10000 осіб, які перебувають поза об`єктом; 
3) у разі аварії або неможливості (недоцільності) подальшої експлуатації: 
можуть спричинити збитки в обсязі понад 15000 мінімальних розмірів заробітних плат (м.р.з.п.); 
можуть призвести до припинення функціонування об`єктів транспорту,  зв`язку, енергетики та інженерних мереж регіонального рівня; 
можуть призвести до втрати об`єктів культурної спадщини місцевого значення. 
Пунктом 6 Порядку № 557 передбачено, що до V категорії складності відносяться об`єкти будівництва, які мають хоча б одну з таких ознак, зокрема, згідно із Законом України «Про об`єкти  підвищеної небезпеки» є об`єктами підвищеної небезпеки.
Також наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України N 195 від 14 травня 2013 року затверджено Національний стандарт ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об`єктів будівництва», яким визначено, що ті об`єкти, які відповідно до Переліку видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, а також ті, проектування яких здійснюється з урахуванням вимог інженерно-технічних заходів цивільного захисту, є такими, що відповідно до Закону «Про об`єкти підвищеної небезпеки» несуть реальну загрозу виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру, їх слід відносити до V категорії складності згідно з Порядком віднесення об`єктів будівництва до IV і V категорій складності.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:
об`єкт підвищеної небезпеки - об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру;
небезпечна речовина - хімічна, токсична, вибухова, окислювальна, горюча речовина, біологічні агенти та речовини біологічного походження (біохімічні, мікробіологічні, біотехнологічні препарати, патогенні для людей і тварин мікроорганізми тощо), які становлять небезпеку для життя і здоров`я людей та довкілля, сукупність властивостей речовин і/або особливостей їх стану, внаслідок яких за певних обставин може створитися загроза життю і здоров`ю людей, довкіллю, матеріальним та культурним цінностям;
порогова маса небезпечних речовин - нормативно встановлена маса окремої небезпечної речовини або категорії небезпечних речовин чи сумарна маса небезпечних речовин різних категорій;
ідентифікація об`єктів підвищеної небезпеки - порядок визначення об`єктів підвищеної небезпеки серед потенційно небезпечних об`єктів.
Відповідно до статті 9 вказаного Закону суб`єкт господарської діяльності ідентифікує об`єкти підвищеної небезпеки відповідно до кількості порогової маси небезпечних речовин. Нормативи порогової маси небезпечних речовин встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок ідентифікації, форма та зміст оповіщення про її результати визначаються Кабінетом Міністрів України.
На основі ідентифікаційних даних Кабінет Міністрів України затверджує класифікацію об`єктів підвищеної небезпеки і порядок їх обліку.
Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про ідентифікацію та декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки» від 11 липня 2002 року N 956 затверджено Порядок ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки (далі - Порядок N 956).
Згідно з підпунктом 3-4 Порядку N 956 суб`єкт господарювання, у власності або користуванні якого є хоча б один потенційно небезпечний об`єкт чи який має намір розпочати будівництво такого об`єкта, організовує проведення його ідентифікації. Потенційно небезпечний об`єкт вважається об`єктом підвищеної небезпеки відповідного класу у разі, коли значення сумарної маси небезпечної або декількох небезпечних речовин, що використовуються або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються на об`єкті, дорівнює або перевищує встановлений норматив порогової маси.
Пунктом 6 Порядку N 956 визначено, що під час проведення ідентифікації для кожного потенційно небезпечного об`єкта розраховується сумарна маса кожної небезпечної речовини із зазначених у нормативах порогових мас індивідуальних небезпечних речовин або кожної небезпечної речовини, яка за своїми властивостями може бути віднесена до будь-якої категорії або до декількох категорій небезпечних речовин згідно із зазначеними нормативами.
Згідно з пунктом 18 Порядку N 956 суб`єкт господарювання складає повідомлення про результати ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки за формою ОПН-1 (додаток 1) і надсилає його у двотижневий термін відповідним територіальним органам Держпраці, ДСНС, Держекоінспекції, державної санітарно-епідеміологічної служби, Держархбудінспекції, а також відповідній місцевій держадміністрації або виконавчому органу місцевої ради (далі - уповноважені органи).
Отже, з огляду на вищенаведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що об`єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності. Зокрема, до об`єктів будівництва V категорії складності належать об`єкти підвищеної небезпеки. Об`єкти підвищеної небезпеки ідентифікуються відповідно до кількості порогової маси небезпечних речовин. При цьому потенційно небезпечний об`єкт є об`єктом підвищеної небезпеки відповідного класу у тому випадку, коли значення сумарної маси небезпечної або декількох небезпечних речовин, що використовуються або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються на такому об`єкті, дорівнює або перевищує встановлений норматив порогової маси.
За правилами частин першої та другої статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що належать до IV і V категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт видається органами державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що порядок здійснення будівельних робіт та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, які належать до І-ІІІ категорій складності, та тих, що належать до IV і V категорій складності, суттєво відрізняються. А тому, для встановлення правомірності дій відповідача щодо скасування декларації про введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Будівництво газозаправного пункту типу СЗГ-К-5 на існуючій АЗС № 19 в с. Петрик, зупинка Рибаче, Літинського району Вінницької області, автошлях Львів-Знам`янка, 337+560 км» важливе значення має встановлення категорії складності цього об`єкта.
Посилання судів попередніх інстанцій на обставини, встановлені судами під час розгляду справи № 802/2655/15-а, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у цій справі суди не перевіряли достовірність наведення позивачем інформації про категорію складності об`єкта будівництва.
Крім того, колегія суддів враховує, що Верховний Суд в складі Судової палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 823/1850/16 сформував правовий висновок про те, що розміщення виконаного цілісним заводським виробом стаціонарного заправника газом на раніше введеній в експлуатацію автомобільній заправній станції є її реконструкцією, здійснення якої в силу закону відноситься до будівельних робіт і потребує отримання дозволу органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Однак, зважаючи на те, що судами попередніх інстанцій не перевірено правильність встановлення ІІ категорії складності об`єкта будівництва та відповідно не встановлено необхідність отримання позивачем дозволу на проведення будівельних робіт, наявність такого дозволу, колегія суддів доходить до висновку про неповне з`ясування судами попередніх інстанцій всіх обставин справи, які мають значення для прийняття по ній законного та обґрунтованого рішення. 
Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Без дослідження і з`ясування наведених вище обставин ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій не можна вважати законними та обґрунтованими, що відповідно до статті 353 КАС України є достатньою підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що касаційну скаргу ДАБІ України слід задовольнити частково, рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляд суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити, відповідно, всі обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування. Суд повинен дати відповідь на кожний аргумент позивача та відповідача. У разі необхідності суд може зобов`язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з`ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог 242  КАС України.
Оскільки колегія суддів направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити частково.
Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2016 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                  І.В. Желєзний
                                                                                                         Н.В. Коваленко