ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/2241/19  Номер провадження 22-ц/814/1587/20	Головуючий у 1-й інстанції Попов М.С.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Пікуля В.П., Пилипчук Л.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2020 року, ухваленого у складі головуючого судді Попова М.С., дата складання повного тексту судового рішення не вказана, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У листопаді 2019 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що за умовами укладеного між сторонами договору б/н від 04 липня 2017 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 12000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг.
ОСОБА_1 , взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належно не виконував, внаслідок чого, станом на 17 липня 2019 року має заборгованість у розмірі 40 062,95 грн, яку Банк просив стягнути в судовому порядку з відповідача на свою користь.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2020 року, в задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком не надано доказів на підтвердження укладенння між сторонами кредитного договору, зокрема про надання банком відповідачу кредитних коштів. 
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що позичальник своїм підписом на анкеті-заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг.
Вважає, що банком надано достатні докази на підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів та користування ними. 
       До апеляційної скарги апелянт додав розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, виписку по рахунку, фото клієнта з картою та довідку про видачу кредитних карток. Зазначає, що ухвала про витребування з банку додаткових доказів, судом першої інстанції не постановлялася, відзив на позов відповідач не подавав, тому у поданні вказаних доказів не було необхідності. Вважає, що зазначене є об`єктивною підставою не подання додаткових доказів до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи 
       Встановлено, що 04 липня 2017 року   ОСОБА_1  підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» (а.с. 8).
За розрахунком банку заборгованість ОСОБА_1 за договором № б/н від 04 липня 2017 року станом на 17 липня 2019 року становить 40 062,95 грн, що складається із заборгованості за тілом кредита - 21 517,64 грн, заборгованості за простроченим тілом кредита - 14 703,78 грн; заборгованості по відсоткам - 1 457,58 грн; штрафу (фіксована частина) - 500 грн, та 1 883,95 грн (процентна складова).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог банку. 
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів існування кредитних правовідносин між сторонами, оскільки, на підтвердження цього, до суду банком було надано лише розрахунок заборгованості та анкету-заяву, у якій зазначено анкетні дані відповідача, його контактну та конфіденційну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Даних про те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.
З вказаної заяви не вбачається надання банком відповідачу суми кредиту у розмірі про який зазначає позивач.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував висновків Великої Палати Верховного суду викладених у вказаній постанові, щодо можливості повернення фактично отриманої позичальником суми кредитних коштів, не заслуговують на увагу, оскільки повернення фактично отриманих кридитних коштів можливе у разі доведення їх розміру та факту отримання позичальником.
Місцевий суд вірно встановив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про укладення між сторонами кредитного договору, зокрема про надання банком відповідачу кредитного ліміту 12 000,00 грн чи в іншому розмірі. Будь - яких доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, її номера, зарахування на цю картку суми кредиту, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на його ім`я позивачем до позовної заяви не надано.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».
Доводи апелянта про те, що в наданні додаткових доказів до суду першої інстанції не було необхідності, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.   
Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими, а також поданими у строки, встановлені статтею 83 ЦПК України.
Колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на виписку по руху коштів, фото клієнта з картою та довідку про видачу кредитних карток (а.с.77-82) та не приймає їх як доказ, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач її не надавав та не зазначав про існування такої довідки в позові.
Відповідно до положень частин першої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд може встановлювати нові обставини лише у тому разі, коли їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність та допустимість доказів), які особа не мала можливості подати суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, чи неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або можуть бути перевіреними судом апеляційної інстанції доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням встановленого порядку.
Надання особою, яка бере участь у справі, до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та розцінюється як процесуальний недогляд або зловживання правом цієї особи.
Така позиція узгоджується з висновками у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі 598/1109/18, від 12 лютого 2020 року у справі 493/1538/16-ц, від 19 грудня 2020 року у справі 752/7693/17.
Враховуючи наведене та те, що в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» не наведено обгрунтованих підстав, з яких позивач був позбавлений можливості подання виписки по руху коштів, фото клієнта з картою та довідку про видачу кредитних карток, під час розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів не приймає вказаний доказ відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.
Окрім того, АТ «КБ «Приватбанк»  подало до суду першої інстанції клопотання про розгляд справи за відсутності його представника  та  на підставі наданих документів, а також клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без виклику сторін (а.с.35, 37)
Позивачем є юридична особа - банківська установа, а тому представники позивача мали бути обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 12 ЦПК України), та диспозитивність, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Звертаючись з позовом, позивач, користуючись своїм правом самостійно визначив перелік доказів на підтвердження своїх позовних вимог: розрахунок заборгованості, копія анкети-заяви позичальника, витяг з «Тарифів банку», Витяг з «Умов та правил банківських послуг».
Надані позивачем до суду першої інстанції документи на підтвердження своїх вимог були повно та всебічно досліджені місцевим судом, їм надана відповідна правова оцінка.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи.
Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 02 липня 2020 року

Головуючий                         О.О. Панченко
Судді                 Л.І. Пилипчук
В.П. Пікуль