Справа № 158/116/20 	Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/517/20  Категорія: 60 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
28 липня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І., 
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,    
секретар судового засідання Вергун Т. С.,
з участю:
представника позивача Карпука А. С. ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 Кушнірука А. В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 лютого 2020 року, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач  ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_5 , після смерті якої залишилось спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцем майна померлої ОСОБА_5 є позивач по справі  ОСОБА_3 та відповідачі -  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача. При зверненні в нотаріальну контору для оформлення спадщини, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця. Просить в судовому порядку визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що про існування даної справи дізнався 17.02.2020 коли отримав рішення суду поштовим зв`язком. Ознайомившись з матеріалами справи, виявив, що від його імені невідомою особою подано 29.01.2020 заяву про визнання позову та додано ряд документів. Вказує, що такої заяви не подавав. З рішенням суду не погоджується, оскільки вважає, що спірне будинковолодіння належить усім спадкоємцям та останні прийняли спадщину після смерті батьків, шляхом вступу в управління спадковим майном у порядку передбаченому ЦК України в редакції 1963 року. 17.07.1995 помер батько ОСОБА_6 , після смерті якого залишились спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями майна ОСОБА_6 є ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - діти, які прийняли спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, садіння городу, збиранням врожаю, доглядом та ремонтом будинку. Відповідно спадкоємці отримали по 1/8 частки батька у спадковому майна, однак на той момент не отримали право власності на частку. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_5 , після смерті якої залишились спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями майна ОСОБА_5 є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які прийняли спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, садіння городу, збиранням врожаю, доглядом та ремонтом будинку. Після смерті матері вони успадкували її частку на трьох, а відповідно у суду відсутні підстави визнавати повністю право власності на будинок за позивачкою. Покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Позивач ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що на підтвердження своїх доводів відповідач не надав жодного доказу про те, що він вступив в управління спадковим майном протягом шести місяців з дні відкриття спадщини, як і не довів, що строк для прийняття спадщини йому було продовжено. Відповідач ОСОБА_3 вважається таким, що не прийняв спадщину і з моменту смерті спадкодавця - 2002 року, жодних дій для оформлення своїх спадкових прав не вчинив.
Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Кушнірук А. В. в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені. 
       Позивач ОСОБА_3 , представник позивача адвокат Карпук А. С., відповідач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнали та просили залишити її без задоволення.
Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника відповідача  ОСОБА_3  адвоката Кушнірука А. В., позивача ОСОБА_3 , представника позивача адвоката Карпука А. С., відповідача ОСОБА_2 , приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.
Судом першої інстанції встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .
Наявність у власності спадкодавця ОСОБА_5 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , стверджується довідкою для оформлення спадщини № 1070 від 05.12.2019 року та витягом з погосподарської книги № 5 за 2019 рік, у якому зазначено, що по особовому рахунку НОМЕР_2 будинок з надвірними будівлями належить ОСОБА_5 .
Факт родинних відносин, а саме, що позивач ОСОБА_3 є дочкою спадкодавця ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про народження.
Постановою № 2482/02-31 від 05.12.2019 державний нотаріус Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області відмовив ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність у спадкодавця оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року .
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом.
На момент відкриття спадщини діяв Цивільний Кодекс України в редакції 1963 року.
За ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР).
Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
При спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР).
Стаття 548 ЦК УРСР встановлює, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
У частині першій та другій статті 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну  контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).
Волинським апеляційним судом витребувано копію спадкової справи № 268/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 . З спадкової справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 своєю заявою від 21 липня 2015 року в Ківерцівську державну нотаріальну контору Волинської області ствердив, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 він пропустив і не бажає ставити питання про його продовження в судовому порядку. Просить вважати його таким, що відмовився від спадщини і претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на ім`я дочки спадкодавця і його сестри - ОСОБА_3 , він не має. Відповідачка ОСОБА_2 своєю заявою від 21 липня 2015 року в Ківерцівську державну нотаріальну контору Волинської області ствердила, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 вона пропустила і не бажає ставити питання про його продовження в судовому порядку. Просить вважати її такою, що відмовилася від спадщини і претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на ім`я дочки спадкодавця і її сестри - ОСОБА_3 , вона не має.
В матеріалах спадкової справи наявна довідка Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про те, що за  ОСОБА_5   значиться земельна ділянка (пай) площею 2,67, сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВЛ № 036927, виданий Ківерцівською райдержадміністрацією 18.06.1996, яка знаходиться на території Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області. Спадкодавець до дня смерті проживала у спадковому будинку з дочкою  ОСОБА_3 за адресою:  АДРЕСА_1 . Заповіт громадянки  ОСОБА_5  сільською радою не посвідчувався. Спадкоємець (дочка)  ОСОБА_3 вступила в фактичне володіння майном шляхом спільного проживання. 08.10.2015 видано відповідне Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розмір у землі 2,39 га без визначення меж цієї земельної ділянки на місцевості та зареєстровано видачу цього свідоцтва в Спадковому реєстрі.
Судом апеляційної інстанції витребувано з Волинського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи № 13/1996 після смерті ОСОБА_6 , 1914 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З цієї спадкової справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 25 січня 1996 року звертався в Ківерцівську державну нотаріальну контору Волинської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 - грошового паю 2584000 крб, виданого КСП «Слава», від 12.01.1996 про що 25 січня 1996 року було видано відповідне Свідоцтво про право на спадщину за законом. 08 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в Ківерцівську державну нотаріальну контору Волинської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 - права на земельну частку /пай/, що знаходиться в колишньому Колективному сільськогосподарському підприємстві «Слава», с. Борохів Ківерцівського району Волинської області (Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0250868, виданий Ківерцівською РДА Волинської області 11.09.2000) та 08.10.2015 видано відповідне Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розмір у землі 2,39 га без визначення меж цієї земельної ділянки на місцевості та зареєстровано видачу цього свідоцтва в Спадковому реєстрі. При цьому в заяві зазначив, що крім нього інших спадкоємців немає. Пережилого із подружжя немає.
З витягу з погосподарської книги № 9 Борохівської сільської ради на 1991-1995 роки встановлено, що по відношенню до господарства - житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_6 - голова сім`ї, ОСОБА_5 - дружина.
З витягу з погосподарської книги № 5 Борохівської сільської ради на 2001-2005 роки встановлено, що по відношенню до господарства - житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - голова домогосподарства, ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ) - зять, ОСОБА_3 - дочка.
Належність житлового будинку ОСОБА_5 підтверджується матеріалами справи - довідкою сільської ради, витягами з погосподарських книг. 
Відповідач ОСОБА_3 не довів в судовому засіданні що спірний будинок належав померлому ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності і жодних доказів в суд не подав. Суд апеляційної інстанції надавав неодноразово можливість подати докази, задовольняв клопотання представника відповідача щодо їх витребування, проте цього зроблено не було.
Те що будинок належав ОСОБА_5 підтверджується також і заявою відповідача ОСОБА_8 , який подаючи в 1996 році заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не вказував як спадкове майно житловий будинок. Отже, відповідач ОСОБА_8 визнавав, що будинок не є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 
ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_5 не прийняв спадщину. Просив в заяві в Ківерцівську державну нотаріальну контору Волинської області вважати його таким, що відмовився від спадщини і претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на ім`я дочки спадкодавця і його сестри - ОСОБА_3 , він не має. Доказів того, що він фактично вступив у управління спадковим майном після смерті матері ОСОБА_5 суду не надав. Суд критично оцінює довідку Липинської сільської ради № 148 від 15.04.2020 про вступ у фактичне володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_5 відповідачем ОСОБА_8 шляхом садіння городу, збирання врожаю, доглядом та ремонтом житлового будинку, оскільки вона суперечить іншим доказам по справі. З аналогічною заявою зверталась і відповідач ОСОБА_2 . Позивачка ОСОБА_3 вступила в фактичне володіння та управління майном шляхом спільного проживання з матір`ю ОСОБА_5 в житловому будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , наявністю сертифікату на право на земельну ділянку (пай). 
Прийняття спадщини за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. 
ОСОБА_3 не довів прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , а відповідно у суду першої інстанції наявні підстави визнавати повністю право власності на будинок за позивачкою.
Не знайшло підтвердження порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Відповідач був повідомлений судом першої інстанції про час та місце розгляду справи та до суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення 27.01.2020. До суду 30.01.2020 ним подана заява про визнання заявлених позовних вимог та обставин викладених у позовній заяві та розгляд справи у його відсутності. ОСОБА_3 не спростував цього, а його пояснення в апеляційній скарзі, що підпис в заяві виконаний не ним, нічим не доводиться.
Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.
       Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 лютого 2020 року в даній справі залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий 

Судді