Дата документу 24.06.2020 Справа № 334/8182/19

Запорізький Апеляційний суд 

 
ЄУН 334/8182/19	Головуючий у 1-й інстанції Баруліна Т.Є.	
Пр. № 22-ц/807/1586/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
за участі секретаря                                Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ «АЛЬФА-БАНК», як правонаступника АТ «Укрсоцбанк» (далі – Банк) на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання рішення державного реєстратора незаконним, скасування запису про державну реєстрацію прав

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.в.м.с. 1-8), в якому просила:
- скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 45538904 від 15.02.2019 року 09:41:37, номер запису про право власності: 30313707, яке було прийнято Державним реєстратором Виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Запорізька обл. ОСОБА_2 , щодо реєстрації права власності за АТ «УКРСОЦБАНК» (00039019) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- зобов`язати Департамент реєстрацій        них послуг ЗМР зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, у т.ч. витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі. 
Ухвалою суд першої інстанції від 03.12.2019 року у цій справі було відкрито провадження та справа призначена до розгляду (а.в.м.с. 15).
У листопаді 2019 року представник позивача адвокат Тивоненко Д.Р. звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення (а.в.м.с. 9-13) шляхом накладення арешту на строк до фактичного виконання рішення у цій справі на вищезазначену квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . об`єкту нерухомого майна: 1766485823101, р.н. об`єкту у РПВП: 14262482 , яка належить АТ «УКРСОЦБАНК».
В своїй заяві адвокат Тивоненко Д.Р. зазначав, що ОСОБА_1 на праві приватної власні належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Між АТ «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 був укладений споживчий кредит, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та Банком було укладено іпотечний договір, за умовою якого позивачкою було передано банку в іпотеку квартира. У жовтні-листопаді 2019 року на адресу позивачки почали надходити дзвінки з вимогою про виселення з квартири з тих підстав. Що право власності на квартиру було набуто банком через невиконання умов кредитного договору. На сьогоднішній день заявник має побоювання з приводу того, що спірну квартиру може бути відчужено відповідачем АТ «УКРСОЦБАНК» по справі на користь будь-якої іншої особи, що в подальшому може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, тому представник позивача звернувся із заявою про забезпечення позову та просив її задовольнити.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2019 року (а.в.м.с. 16) заяву представника позивача адвоката Тивоненка Д.Р. про забезпечення позову шляхом накладення арешту у цій справі задоволено.
Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1766485823101, реєстраційний № об`єкту у РПВН:14262482), яка належить Акціонерному товариству «УКРСОЦБАНК» (ідентифікаційний код 00039019).
Всі учасники цієї справи із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції погодились, останню в апеляційному порядку не оскаржували, окрім Банку.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, АТ «АЛЬФА-БАНК», як правонаступник АТ «Укрсоцбанк», у своїй апеляційній скарзі (а.в.м.с. 17-32) просило ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та винести постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі, судові витрати покласти на позивача.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.в.м.с. 36).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 16 квітня 2020 року (а.в.м.с. 51), справу призначено до апеляційного розгляду (а.в.м.с. 53).
Представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (а.в.м.с. 71-85).
Інші учасники цієї справи своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі не скористались.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 20 травня 2020 року, не відбувся, оскільки суддя-доповідач у цій справі у цей день перебувала на лікарняному (довідка а.в.м.с. 88).
У судове засідання 24 червня 2020 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 96-100) всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тивоненка Д.В. (а.с.77), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).
Також, у період з 17.05.2020 року по 03.06.2020 року включно суддя-доповідач Гончар М.С. перебувала на лікарняному.
Також, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» Закону № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.
В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 липня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, та на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тивоненка Д.Р. (а.в.м.с. 77).
Відводів учасниками цієї справи суддям апеляційного суду у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тивоненка Д.Р., якій у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що справа судом першої інстанції по суті ще не розглянута; квитанції на підтвердження оплати позивачем 12000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, пов`язану із переглядом апеляційним судом питання про забезпечення позову позивача у цій справі, він на теперішній час надати не може, останні можуть бути оплачені позивачем у майбутньому, що не суперечить судовій практиці Верховного Суду; але, на теперішній час він не підтримує раніше заявлене стороною позивача у відзиві клопотання в апеляційному суді про вирішення питання про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у цій справі (а.с. 74-77) саме апеляційним судом і саме зараз, останнє буде вирішуватись у подальшому судом першої інстанції за результатами розгляду цієї справи по суті, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали цієї справи, апеляційний суд:
- ухвалив: питання розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, пов`язану із переглядом цієї справи апеляційним судом в частині процесуального питання (забезпечення позову позивача) у даному судовому засіданні не розглядати; 
- та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву представника позивача  ОСОБА_1  – ОСОБА_3  про забезпечення позову у цій справі, керувався ст. ст. 149-153 ЦПК України та виходив із обґрунтованості останньої.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.
Так, суд першої інстанції при вирішенні вказаного процесуального питання про забезпечення позову у цій справі правильно виходив із такого.
Згідно із ст. 149 ч. 2 ЦПК України у забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.
Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Згідно п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно взяв до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Не перевіряючи обставини, які мають значення для справи, а лише запобігаючи ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, приймаючи до уваги наявність реальних ризиків відчуження рухомого майна на користь третіх осіб, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
При цьому, суд першої інстанції також правильно встановив, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами позивача у цій справі.
Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та на підставі вищенаведеного, проаналізувавши у сукупності матеріали цивільної справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява позивача про забезпечення позову у цій справі підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги Банку є безпідставними, не ґрунтуються на законі та належних, допустимих доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
Апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах матеріалів справи та доказів, які досліджував суд першої інстанції при вирішенні процесуального питання. 
Подача вищезазначеного позову позивачем у цій справі є правом позивача (ст. 4 ч. 1 ЦПК України, ст. 20 ч. 1 ЦПК України), навіть, якщо існує відповідне застереження у договорі із Банком, на яке останній посилається у своїй апеляційній скарзі у цій справі.
Оскільки, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною (ст. 4 ч. 3 ЦПК України). 
При вищевикладених обставинах, судом першої інстанції було правильно встановлено, що існує загроза відчуження Банком вищезазначеної спірної квартири Банку на користь будь-якої третьої особи у будь-який час, та, відповідно, існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у цій справі; тому, накладення арешту в порядку забезпечення позову позивача судом першої інстанції у цій справі на спірне нерухоме майно у вигляді вищезазначеної квартири, право власності на яке зареєстровано на час вирішення процесуального питання за відповідачем (Банком), лише на час розгляду цієї справи судом, є необхідним та є співмірним із вищезазначеними позовними вимогами позивача у цій справі, не може порушувати і не порушує прав Банку та інших осіб та не є втручанням у господарську діяльність Банку.
Належні, допустимі докази протилежного у виділених матеріалах цієї справи відсутні.
Судова практика в інших справах за участю інших учасників справи, на яку посилався Банк в обґрунтування своєї позиції у цій справі у своїй вищезазначеній скарзі, не має преюдиційного значення для суду при вирішенні вищезазначеного процесуального питання у цій справі.
Зустрічне забезпечення у цій справі Банком не заявлялось та судом першої інстанції ухвалою суду першої інстанції, що є предметом апеляційного суду на теперішній час, не вирішувалось.
Останнє не може бути підставою для скасування апеляційним судом правильної по суті ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову позивача у цій справі за результатами розгляду апеляційної скарги Банку з підстав ст. ст. 153 ч. 8 ЦПК України (в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення).
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача (Банку).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема Банком апеляційному суду не надані.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.
Крім того, встановлено, що Банком при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду було сплачено судовий збір (а.в.м.с. 42).
Однак, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови Банку у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї скарги апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АТ «АЛЬФА-БАНК», як правонаступника АТ «Укрсоцбанк», залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 26.06.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.