ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року
Справа № 639/7664/19 
Провадження № 22-ц/818/3724/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
секретаря Каплоух Н.Б.,
Учасники справи :
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 травня 2020 року (суддя Труханович В.В.), -
в с т а н о в и в :
29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 20 жовтня 2017 року Жовтневим районним судом м. Харкова по справі №639/21/17 було ухвалено рішення, за яким у квартиру АДРЕСА_1 був вселений відповідач по справі, ОСОБА_2 , на підставі того, що він на той час був власником вищевказаної квартири. Коли відповідач вселився до спірної квартири, він змінив усі замки на вхідній двері.
Постановою Харківського апеляційного суду від 16 липня 2019 року по справі № 638/3013/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., третя особа: ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та скасування рішення позов ОСОБА_1 було задоволено та право власності за ОСОБА_2 було скасовано.
На даний час ОСОБА_1 є єдиним законним власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 183366348.
Однак, відповідач по справі протиправно чинить їй перешкоди у вселенні до належної їй на праві власності квартири, у зв`язку з чим таке незаконне порушення прав та інтересів власника нерухомого майна підлягає судовому захисту. При цьому, самостійно захистити свої права позивач не зможе. Незважаючи на те, що спірна квартира цілком і повністю є її приватною власністю, а відповідач не має жодного законного права вселення та проживання у квартирі, позивач, все одно, не вважає себе в праві самостійно ламати вхідні замки на дверях до своєї власності та самостійно займати своє житло. Адже тоді його дії правоохоронні органи намагатимуться кваліфікувати як самоуправство, порушення недоторканості житла або як умисне пошкодження чужого майна. ОСОБА_1 неодноразово приходила за адресою належної їй на праві власності квартири, намагалася порозумітися з відповідачем, аби він дав позивачу доступ до її квартири і не чинив їй перешкод у реалізації нею свого права на проживання в своїй квартирі. Але відповідач жодного разу навіть не відкрив вхідні двері, не йшов на контакт із позивачем та не припинив чинити перешкоди у користуванні нею своїм власним житлом. Такі дії відповідача порушують права та інтереси власника майна, спричиняють їй прямі та опосередковані збитки, призводять до втрати вигоди.
Відповідач по справі не є членом сім`ї і не має жодного права користуватися квартирою.
До того ж, окрім перешкод у володінні і користуванні квартирою, ОСОБА_1 зазнає незручності та ймовірні у майбутньому втрати у зв`язку із накопиченням відповідачем боргів за користування в належній позивачеві квартири послугами підприємств з надання комунальних послуг та можливим відключенням такими підприємствами в подальшому житлового приміщення від мережі постачання своїх послуг.
Посилаючись на вказані обставини, просила суд усунути ОСОБА_1 як власнику квартири АДРЕСА_1 перешкоди у її користуванні шляхом виселення з неї відповідача ОСОБА_2 та інших осіб, що проживають там з їхнього дозволу чи без такого дозволу (згоди), а також звільнення квартири від їхніх речей та майна - із одночасним вселенням до квартири АДРЕСА_1 власника ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач по справі ОСОБА_2 , або інші особи проживають у квартирі АДРЕСА_1 та чинять перешкоди позивачу у користуванні її майном. 
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Зазначає, що доказом того, що відповідач перешкоджає позивачу користуватися належною їй квартирою , свідчить рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 20.10.2017 року про вселення ОСОБА_2 до вказаної квартири. Про вселення відповідача до цієї квартири також свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2018 року, в якій про це прямо зазначено, що є беззапереченим доказом порушення прав ОСОБА_1 .
Незважаючи на те, що спірна квартира є приватною власністю позивача, а відповідач не має жодного законного права на квартиру, ОСОБА_1 все одно не вважає себе в праві ламати вхідні замки на дверях та самостійно займати своє житло.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що постановою Харківського апеляційного суду від 16 липня 2019 року Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни, третя особа - ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень від 24 жовтня 2016 року, індексний номер - 32007568 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко Оленою Володимирівною, номер запису про право власності: 17110098.В іншій частині позовних вимог відмовлено. (а.с. 7-14)
Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року постанова Харківського апеляційного суду від 16 липня 2019 року залишена без змін. (а.с. 84-89)
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.10.2019 року № 183366348, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . (а.с. 15-16)
Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.
Колегія суддів з таким висновком погоджується частково.
Відповідно до ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України , ст. 150 ЖК України та передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року  № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. 
Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Про належність права власності на спірну квартиру позивачу свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.10.2019 року.
На підтвердження факту проживання відповідача у квартирі позивач надала копію рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2017 року у цивільній справі № 639/21/17 , відповідно до якого ОСОБА_2 вселено до належної йому на той час на праві власності квартири АДРЕСА_1 . Постановами Апеляційного суду Харківської області 22 лютого 2018 року та Верховного Суду від 08 квітня 2019 року вказане рішення залишено без змін.
Згідно ч.2 ст. 11  та статті 328 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2019 року, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень від 24 жовтня 2016 року, індексний номер - 32007568 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко Оленою Володимирівною, номер запису про право власності: 17110098, підстава, за якою відповідача було вселено до спірної квартири, на теперішній час відпала.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 продовжує проживати у спірній квартирі та чинить перешкоди позивачу у користуванні нею не підтверджені жодними доказами.
Доказів знаходження ОСОБА_2 чи його речей в квартирі позивача, або вчинення ним фізичних перешкод у користуванні ОСОБА_1 , як того вимагає закон, матеріали справи не містять.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
До того ж, згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації реєстрації місця проживання від 13.11.2019 року ОСОБА_2 зареєстрований у м. Харкові не значиться. ( а.с. 28) 
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині створення їй відповідачем перешкод у користуванні своєю власністю не доведені. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.
Разом з цим, підставою для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав стала заміна замків на вхідних дверях колишнім власником - ОСОБА_2 , через що вона не може потрапити до квартири.
На теперішній час право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачем, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.10.2019 року № 183366348.
Отже, ОСОБА_1 , як законний власник квартири, має право на користування своєю власністю.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вселення її у в кв. АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності, задовольнити.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 такою, що підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про вселення - скасуванню з ухваленням в цій частині нового про вселення позивача в кв. АДРЕСА_1 .
Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 81, 141, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 25 травня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про вселення - скасувати і ухвалити нове.
Позов в цій частині задовольнити. Вселити ОСОБА_1 в кв. АДРЕСА_1 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.
Головуючий                                                                         С.С. Кругова

Судді                                                                                         О.В.Маміна
                                                                                       
Н.П.Пилипчук

Повний текст постанови складено 18.09.2020 року.