ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6433/20 Справа № 180/485/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
       В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 16 років працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримав професійні захворювання – вібраційна хвороба, радикулопатія та туговухість. 
       Висновком МСЕК у 2018 році йому первинно встановлено 65% втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності.
       26.11.2019 року висновком МСЕК залишено 65% втрати професійної працездатності, з яких – 40% вібраційна хвороба. 20% радикулопатія, 5% туговухість.
       Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. 
       Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 180000 гривень, яку просив стягнути з відповідача (а.с.1-3).
       Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
       Стягнуто з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 65 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.
       Вирішено питання щодо судового збору (а.с.40-44).
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди, збільшивши його до 180 000 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів протягом 16 років на посаді підземного гірничого робітника очисного вибою 5 розряду, учнем підземного кріпильника (а.с.14-16).
       Відповідно медичного висновку ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання від 18.09.2018 року, ОСОБА_1 має три професійні захворювання (а.с.12-13).
       Згідно повідомлення про професійне захворювання від 19.09.2018 року секретаря ЛЕК ОСОБА_2 - ПАТ «Марганецький ГЗК», з 18.09.2018 року ОСОБА_1 має три професійні захворювання (а.с.7).
       Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.10.2018 року встановлено причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 : важкість праці – маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну складала 40 кг при допустимому значенні до 30 кг; робоча поза незручна 57,4% при допустимому значенні до 25%; вібрація – при нормативному значенні 76 дБ складав 81дБ; шум - при нормативному значенні 80 дБА складав 92 дБА; мікроклімат – температура повітря складала 21,8?С, при допустимому значенні 16-19?С (а.с.8-11).
       Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги МСЕК від 26.11.2019 року ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності, встановлено 65% втрати професійної працездатності – 40% вібраційна хвороба, 20% радикулопатія, 5% туговухість, з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2022 року (а.с.6).
       Відповідно довідки до акту огляду МСЕК від 26.11.2019 року ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку із професійними захворюваннями з 01 грудня 2019 року строком до 01 грудня 2022 (а.с.6).
       Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності та виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 65%, період роботи у відповідача на протязі 16 років в умовах впливу шкідливих факторів, що також призвело до інвалідності ІІІ групи, та вважав необхідним визначити розмір компенсації в сумі 65 000 грн.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
       Згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року №83 (з подальшими змінами та доповненнями), МСЕК Міністерства охорони здоров`я роблять експертизу тривалої або стійкої втрати працездатності, які в кожному конкретному випадку визначають ступінь і тяжкість порушення функцій організму, можливість особи з інвалідністю виконувати роботу за певною професією або роботу в звичайних чи спеціально створених умовах, за основною професією чи близькою для неї за кваліфікацією.
       Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність.
       Професійна працездатність – здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.
       Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці, МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності – загальної) працездатності у відсотках.
       Отже, на підставі цих даних суд визначає розмір втраченого фізичною особою (у тому числі фізичною особою-підприємцем) внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.
       За змістом пункту одинадцятого Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності,групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).
       Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Суд, на підставі медичних документів, які надані позивачем , правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та враховуючи тривалий час праці на підприємстві позивача в шкідливих умовах, причинно-наслідковий зв`язок такої праці з встановленою останнім висновком МСЕК від 26.11.2019 року втратою працездатності позивача — 65%, колегія суддів вважає обґрунтованим визначений судом розмір моральної шкоди.
       При цьому, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 65 000,00 грн. не перевищує граничного розміру, встановленого п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків. 
       Враховуючи зазначене, доводи апелянта в частині визначеного розміру моральної шкоди є такими, що не підлягають задоволенню.
       Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
       Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2020 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: