Справа № 308/7278/19

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
13 серпня 2020 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.,
за участі секретаря: Терпай С.М.,
за участі сторін - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 грудня 2019 року, головуючий суддя Бедьо В.І., у справі за позовом  ОСОБА_1 до Киблярівської сільської ради Ужгородського району, ОСОБА_5 про встановлення межі між земельними ділянками,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Киблярівської сільської ради Ужгородського району, ОСОБА_5 про встановлення межі між земельними ділянками. 
Позивач вважає, що відповідач та сільська рада без жодних узгоджень з нею визначила частину її ділянки як землю загального користування для того, що ОСОБА_5 мав можливість проїзду до власного двору. Тому позивач має намір встановити тверді межові знаки (огорожу).
Просила суд встановити межу між земельною ділянкою,що належать ОСОБА_1  згідно п. 12 рішення 11 сесії 22 скликання Киблярівської сільської ради від 25.03.1998 року як єдиній спадкоємиці своєї матері  ОСОБА_6 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1  для будівництва та обслуговування належного позивачу житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , площею 0,1560 га. та земельною ділянкою площею 0, 0.1556 га, яка належить    ОСОБА_5 , кадастровий номер 2124883000:13:013:0023, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 згідно якої ширина ділянки від дороги має становити 11,8 м. без влаштування двору спільного користування між даними ділянками згідно плану будівельного паспорту який був виданий 15 березня 1973 року № 67 за типовим проектом будівлі №30-2к-4.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від  04 листопада 2019 року позов задоволено.
Встановлено ширину земельної ділянки, що була передана у власність ОСОБА_7  відповідно до п.2 рішення 11 сесії 22 скликання Киблярівської сільської ради від 25.03.1998 року для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1  від дороги в межах 11, 8 м. без влаштування двору спільного користування між земельною ділянкою, що була передана у власність ОСОБА_7  відповідно до п.2 рішення 11 сесії 22 скликання Киблярівської сільської ради від 25.03.1998 року для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1  та земельною ділянкою, яка належить  ОСОБА_5 , кадастровий номер 2124883000:13:013:0023, що знаходиться за адресою  АДРЕСА_2 , згідно плану будівельного паспорта, який був виданий 15.03.1973 року № 67 за типовим проектом будівлі № 30-2к-4. 
Вирішено питання судових витрат. 
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити. 

Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
         Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку. 
Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину від 25.09.2017 року, виданого державним нотаріусом Гончаренко М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-933, позивач ОСОБА_1 отримала в спадщину від померлої ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданого 10.08.2017 року, індексний номер 94195181, державним реєстратором Ужгородського районного комунального підприємства технічної інвентаризації Тимчук Т.О. та зареєстрованого в Реєстрі Речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна : 1323616821248, номер запису про право власності : 21812192.
З архівного витягу № 87 від 11.04.2018 року вбачається, що рішенням 11 сесії 22 скликання Киблярівської сільської ради від 25.03.1998 року ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0, 60.
На підставі даного рішення сесії було виготовлено державний акт про право приватної власності на земельну ділянку серія ЗК № 012-12794 від 12.06.1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 222, згідно якого ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,60 га. з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку - 0,15 га, та ведення особистого селянського господарства - 0,45 га.
В подальшому позивач звернулася із запитом до відповідної землевпорядної організації з метою внесення земельної ділянки в базу ДЗК та надання документів на землю і на будівництво будинку, для якого виділялася земельна ділянка, і було виявлено порушення у конфігурації земельної ділянки площею 0,15 га., яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку.
Згідно плану вказаної ділянки на плані зовнішніх меж відображених в акті - діл. № 1. збірного кадастрового плану меж земельної ділянки виготовленого ЗРФ Дії «Центр ДЗК», плану забудови земельної ділянки згідно будівельного паспорту від 1973 року № 67 за типовим проектом будівлі №30-2к-4 стало зрозуміло, що ширина ділянки від дороги яка вказана в акті -2 м. є меншою ніж це є по факту та по даним будівельного паспорту, де вона становить —11.8 м
Позивач зазначає, що у зв`язку неточностями у державному акті за вказаними розмірами ділянки не можливо встановити її фактичну площу та площу, яка була передана згідно п. 12 рішення 11 сесії 22 скликання Киблярівської сільської ради від 25.03.1998 року - 0.60 га., адже при меншій ширині ділянки - її площа виходить також меншою.
Вказане стало перешкодою у виготовленні кадастрових номерів та оформленні спадщини, оскільки землевпорядна організація не могла скласти кадастрові плани які ( відрізнялися від планів вказаних на державному акті більш ніж на 0,5 м. (дозволена похибка).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.12.2017 року по справі № 308/7426/2015-ц суд визнав недійсним державний акт про право приватної власності на земельну ділянку серія ЗК № 012-12794 від 12.06.1998 року, зареєстрований в книзі записів державних актів за № 222 та виданий на ім`я ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,60 га. з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та веденні особистого селянського господарства, виданого на підставі п. 12 рішення 11 сесії 22 скликанні Киблярівської сільської ради від 25.03.1998 року.
З матеріалів справи слідує, що ФОП ОСОБА_8 було виготовлене технічну документацію по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), згідно якої ширина земельної ділянки зі сторони вулиці становить 11,8 м. кв., як це встановлено в будівельному паспорті від 1973 року (а. с. 19) та рішенні Ужгородського міськрайонного суду від 14.12.2017 року.
Після отримання даної документації позивач розпочала процедуру погодження меж ділянки згідно акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання.
Позивач вказує на те, що її сусід ОСОБА_5 , якому було передано у власність земельну ділянку площею 0,1556 га. кадастровий номер 2124883000:13:013:0023 номер запису про власність 14935067, відмовився підписати акт прийомки-передачі межових знаків у зв`язку з тим, що ним було зроблено прибудову до власного будинку після чого прохід у його двір став вужчим і йому потрібно збільшити його ширину змістивши прохід в сторону будинку позивача.
           
Вказані обставини також не  були заперечені в судовому засіданні стороною відповідача. 

На звернення позивача Киблярівська сільська рада надала позивачу лист від 19.09.2018 року № 317/02-06, в якому повідомляє про те, що між дворогосподарством (будинком) позивача та дворогосподарством сусіда ОСОБА_5 згідно генерального плану забудови с. Лінці розміщений двір загального користування, ширина якого згідно Державних будівельних норм повинна становити не менше 3 метрів, тому сільська рада не може приймати рішення про передачу комусь у власність дану частину земельної ділянки і тому ширина дворогосподарства ОСОБА_1 перед будинком повинна залишитись на рівні 9,2 метра.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що в будівельному паспорті від 1973 року № 67 за типовим проектом будівлі №30-2к-4 на плані забудови земельної ділянки зафіксовані розмір як ділянки позивача - 11,8 м. так і ділянок сусідів зліва 11,0 м. та справа ділянка ОСОБА_5 - 10 м.

З пояснень позивача встановлено, що виготовивши документацію на свою ділянку вона подала її на погодження до Киблярівської сільської ради та просила, щоб відповідна комісія приїхала на місцевість та зафіксувала протоколом комісії щодо використання земельної ділянки під житловим будинком здійснюється по фактичним межам, та не порушує земельні лінії і не порушує межі земельної ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_5 .
Протоколом земельної комісії Киблярівської сільської ради від 03.12.2018 року та рішенням Киблярівської сільської ради від 03.12.2018 року ( а.с. 25-26) у погодженні межі та підписанні технічної документації було відмовлено з причин наявності між ділянкою позивача та ділянкою відповідача двору спільного користування.
Як вбачається з висновку будівельно-технічного дослідження № 0001/2016 року, складеного 31.03.2016 року ФОП ОСОБА_9 вбачається, що в частині розміру земельної ділянки при дорозі, земельна ділянка вказана в акті не відповідає розміру ділянки, яка відводилась для будівництва та обслуговування житлового будинку згідно будівельного паспорту. 
Стороною відповідача надано суду висновок експерта № 1/19 від 04.12. 2019 року, складений судовим експертом Бучок Р.П. Об`єктами дослідження в межах даної експертизи зазначено: територію між будинками гр. ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 та будинком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Висновком даного дослідження експерт встановив, що територія між будинком гр. ОСОБА_5 адресою: АДРЕСА_2 та будинком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 фактично використовується як землі загального користування, для заїзду до цих будинків. Також експерт зазначає, що ширина заїзду не може бути менша, аніж вимоги п. 15.3. Державних будівельних норм ДБН Б. 2.2. – 12:2019 «Планування та забудова територій» та згідно ст. 83 Земельного кодексу України, землі загального користування не підлягають приватизації, тобто передачі у приватну власність будь-якій із сторін.
Наданий висновок експерта не дає підстав вважати, що спірна земельна ділянка є землями загального користування з огляду на наступне  - в описовій та мотивувальній частині ґрунтується виключно на даних отриманих експертом в результаті дослідження об`єкта експертизи на місці, експерт не надає оцінки та не враховує при дослідженні документи, які надані для проведення експертизи. Експерт вказує про те що об`єктом дослідження в межах даної експертизи є надані експерту документи в паперовій та електронній формі, хоча викопіювання з генерального плану с. Лінці М 1:5000 на 1 арк., мав би бути предметом уваги експерта так як там міститься інформація щодо наявності землі загального користування у вигляді проїзду між домогосподарствами, однак експертом такий залишено поза увагою як і інші документи в паперовій та електронній формі. 
Експертом не реалізовано своє право просити надати для дослідження копії матеріалів судової справи учасником якої є замовник експертизи, про наявність яких експерт повинен знати оскільки про це наголошується в Вступі до висновку, що свідчить про небажання експерта об`єктивно врахувати позицію та письмові документи всіх сторін спору, чим порушено ст. 12 ЗУ «Про судову експертизу», де вказано що незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний: 1) провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок;
Експертом не досліджувалося рішення Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14.12.2017 року по справі № 308/7426/2015-ц, де суд визнав недійсним державний акт про право приватної власності на земельну ділянку серія ЗК № 012-12794, від 12.06.1998 року, зареєстрований в книзі записів державних актів за № 222, та виданий на ім`я ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,60 га. з цільовим призначенням – для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, виданого на підставі п. 12 рішення 11 сесії 22 скликання Киблярівської сільської ради від 25.03.1998 року, не враховано мотиви винесення такого рішення, обставини справи, тощо, що могло призвести до надання невірних відповідей на поставлені експерту питання.

З нормативно правових актів, наведених як використані при проведенні експертизи – окремої уваги заслуговує використання експертом ДБН планування та забудова територій Б.2.2-12:2019. Відповідно до п. 1.1. ДБК ці державні будівельні норми поширюються на планування і забудову територій населених пунктів, хоча експертиза стосується вже існуючої забудови, а тому використання даного ДБН експертом є невірним.

Як, вказано в п. 1.2., ці норми обов`язкові для органів державного управління, місцевого самоврядування, підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об`єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських населених пунктів та інших територіях.

Суд звертає увагу на те, що експерт невірно використовує вимоги даного ДБН. Так, експерт наводить п. 15.3.1. де зазначено що під час проектування проїздів і пішохідних маршрутів необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних автомобілів до житлових і громадських будинків, у тому числі із вбудовано-прибудованими приміщеннями і доступ особового складу пожежно-рятувальних підрозділів з авто драбин і автопідйомників у будь-яку квартиру чи приміщення.
Для пожежних автомобілів слід передбачити проїзди завширшки не менше ніж 3,5 м або смуги завширшки не менше ніж 6 м, які повинні бути розраховані на відповідні навантаження від пожежного автомобіля.

Самим основним моментом експертизи є безпідставне віднесення експертом спірної земельної ділянки до земель загального користування.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу, яку експерт наводить а саме п. а) частини 4, даної норми, землі загального користування населених пунктів – це майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо;
Термін використаний експертом у висновках – спірна територія є заїздом до будинків. Поняття «заїзд» відсутнє в законодавстві, експерт не наводить відповідну термінологію та законодавство яким це передбачено.
Експерт не наводить на підставі якого документа, містобудівної документації, генерального плану населеного пункту, тощо він встановив що спірна територія є землями загального користування та визначена як спільним «заїздом».
Експерт невірно відобразив існуючу ділянку між будинками, так як заміряв її ширину враховуючи огорожу відповідача по справі, який встановив її на свій розсуд, і разом з самовільною прибудовою до власного будинку тим самим самостійно обмежив собі заїзд у двір. Спір виник із-за того що відповідач по справі скористався тимчасовою відсутністю огорожі між домогосподарствами і почав використовувати частину ділянки позивача для заїзду до свого будинку. Експерт не врахував документи що свідчать по формування ділянки позивача, а саме наявний в матеріалах даної справи будівельний паспорт, а взяв за основу свій власний погляд на фактичне землекористування.
       За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, оскільки відповідачами не доведено, що спірна земельна ділянка є землю загального користування. 
       Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 грудня 2019 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 14 серпня 2020 року.

Головуючий 

Судді