ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5756/19                                                   Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Скочок Т.О.                                                                                                                                                   Суддя-доповідач Шурко О.І.                                          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 серпня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                               Шурка О.І.,
суддів                                        Василенка Я.М., Ганечко О.М.,
при секретарі                               Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа: Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, яким просив визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до поданої ним заяви про призначення пенсії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2018 у справі №826/876/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області було встановлено, що станом на дату звільнення зі служби ОСОБА_1 мав достатній стаж для набуття права на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На виконання цього рішення суду Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області надіслало до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві пакет документів для призначення пенсії ОСОБА_1 . Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило у призначенні пенсії за вислугу років з мотивів відсутності у      ОСОБА_1 права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки на момент звільнення вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 18 років 2 місяці 17 днів. Позивач вважає таку відмову органу Пенсійного фонду України протиправною, а свої право на призначення пенсії порушеним. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 06.11.2015 № 591 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 було звільнено у запас Збройних сил на підставі пункту 64 «г» (у зв`язку із скороченням штатів) з вислугою років: календарна - 18 років 2 місяці 17 днів; пільгова 25 років 2 місяці 1 день.
З метою підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України відповідних документів для призначення пенсії за вислугу років 23.11.2017 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції України в Київській області із відповідною заявою.
Листом від 22.12.2017 №К-1663 позивача було повідомлено про відмову в задоволенні його вимог з підстави відсутності у останнього календарної вислуги для призначення пенсії за вислугу років.
Дана відмова була предметом розгляду у справі № 826/876/18, за наслідками розгляду якої Окружним адміністративним судом міста Києва прийнято рішення від 21.03.2018, яким визнано протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області щодо направлення подання до органів Пенсійного фонду України для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та  зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві необхідні документи щодо призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років.
З тексту даного рішення суду від 21.03.2018 вбачається, що в ході розгляду справи №826/876/18 суд встановив, що вислуга позивача в органах внутрішніх справ складає: в календарному обчисленні - 18 років 2 місяця 17 днів; у пільговому обчисленні - 25 років 2 місяці 1 день. Аналізуючи зміст норм ст. 12, 17-1  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», підпунктом «г» пункту 3 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України від 07.07.1992 №393, суд дійшов висновку, що приписи таких нормативно-правових актів не ставлять у залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги. У зв`язку з цим суд вирішив, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області відмовляючи ОСОБА_1 у направленні подання до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років помилково вважало, що ОСОБА_1 на день звільнення не набув права на пенсію за вислугу років.
Дане рішення Окружного адміністративного суду міста Києва набуло чинності 06.07.2018 та було пред`явлено до примусового виконання до органу державної виконавчої служби.
На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2018 у справі №826/876/18 Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області подала до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років разом з пакетом документів (в т.ч.: подання про призначення пенсії, грошовий атестат, довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, витяг з наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 06.11.2015 №591 о/с «По особовому складу» (а саме з питання звільнення зі служби), копію наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 30.10.2018 №23 о/с «По особовому складу» (а саме з питання внесення змін до пункту наказу від 06.11.2015 №591 о/с), копії трудової книжки, копію рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2018 у справі №826/876/18).
Проте, начальником відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №20 Чернецька С.А. за наслідками опрацювання отриманої заяви ОСОБА_1 прийняла рішення від 27.11.2018 про відмову в призначенні пенсії заявнику (позивачу), вмотивовану тим, що оскільки ОСОБА_1 був звільнений зі служби 06.11.2015 та мав на день звільнення календарну вислугу років менше ніж 22 роки, то визначена ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислугу років для призначення пенсії за вислугу років відсутня, про що було повідомлено позивача листом від 06.12.2018 №127991/03. 
Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що у позивача не виникло права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» саме календарної вислуги років, що складала на момент звернення до ГУ ПФУ у м. Києві 18 років 02 місяці 17 днів.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України регулюються Законом України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до п. "б" ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" право на пенсійне забезпечення мають, в тому числі, звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом до вислуги років для призначення пенсії зараховується служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду (п."б" ч.1 ст.17 Закону). Відповідно пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" ст.1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.
Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (ч.1 ст.2 вказаного Закону України).
Згідно з п."а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям: надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:
по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;
з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;
з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
До вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
З аналізу наведених норм права вбачається, що Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" чітко визначено умови призначення пенсії за вислугою років (ст.12) та види служби і періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії (ст.17).
В свою чергу, ст.17-1 визначено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", яка в свою чергу визначає які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.
За законодавством, для призначення пенсії позивачу при звільненні 06.11.2015 її календарна вислуга має складати: 22 календарних роки та 6 місяців і більше.
Зазначене передбачено ст.12 вказаного вище закону, яка встановлює, що пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" ст.1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч.3 ст.5 цього закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2015 року по 30.09.2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки 6 місяців і більше.
Тобто, законодавча норма, яка визначає умови призначення пенсії за вислугу років, чітко регламентує питання необхідної тривалості вислуги років і при цьому підкреслює яка саме вислуга років враховується для визначення права на призначення такого виду пенсії.
Чіткого визначення в національному законодавстві поняття "календарний рік" не має, однак колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у своєму рішенні визначено, що календарний рік - це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 аби 366 (у високосному році) календарних днів.
Як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення вислуга повних календарних років позивача складала 18 календарних років, що відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не дає йому права на призначення пенсії за вислугу років.
Відтак, у позивача відсутнє право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Крім зазначеного, колегія суддів зауважує, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі, зокрема, в Державній кримінально-виконавчій службі України регулюються саме Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яким передбачено, що при обчисленні пенсії військовослужбовців враховуються саме календарні роки вислуги, а не Законом України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», який носить загальний характер.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 27.02.2019 року у справі № 295/6454/17, від 24.10.2019 у справі №761/14626/17.
Відповідно до норм статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконано.
Таким чином вищезазначені посилання апелянта є безпідставними та необґрунтованими.
Інші доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 195, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -       
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Шурко О.І.

Судді:                                                                                          Василенко Я.М.

          Ганечко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 10.08.2020.