Ухвала
26 червня 2020 року
м. Київ
справа № 464/6742/16-к
провадження № 51-2957 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 березня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
У касаційній скарзі потерпілим порушується питання про перегляд указаного судового рішення у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пункту 4 ч. 2, ч. 3 цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити: правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Однак наведених положень процесуального закону потерпілим не дотримано.
Як на підстави для скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скаржник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Всупереч законодавчим приписам у поданій скарзі скаржником не наведено обґрунтування допущення апеляційним судом таких порушень норм процесуального права, які в  силу ст. 412 КПК, зважаючи на статті 370, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку, тягнуть за собою обов`язкове скасування оспорюваного судового рішення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК.
Посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, скаржник, всупереч законодавчим положенням, не наводить обґрунтування явної несправедливості призначеного у межах санкції статті покарання, як це передбачено ст. 414 КПК, з огляду також на статті 50, 65 Кримінального кодексу України, а також дискреційні повноваження суду.
Крім того, непогоджуючись із обсягом висунутого обвинувачення, скаржник залишив поза увагою положення статей 349 та 394 КПК, з огляду на порядок розгляду справи щодо  ОСОБА_5 судом першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не  містить жодних застережень щодо цієї обставини. 
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й  установити строк для усунення допущених недоліків.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 березня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху, надавши десятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                        ОСОБА_3