Ухвала  
21 липня 2020 року
м. Київ
справа № 466/8244/18
провадження № 61-10282ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 січня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" про стягнення збитків, моральної шкоди та витрат на правову допомогу,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про скасування рішення комісії ПАТ «Львівгаз» від 15 травня 2018 року, на підставі якого здійснено донарахування об`ємів природного газу на суму 13881, 07 грн, відновлення газопостачання природнього газу до будинку, стягнення збитків, моральної шкоди та витрат на правову допомогу.
В обгрунтуванні позовних вимог зазначала, що 14 листопада 2017 року під час проведення будівельних робіт у АДРЕСА_1 , було випадково пошкоджено лічильник газу. Про даний випадок нею одразу було повідомлено аварійну службу АТ «Львівгаз». Цього ж дня було припинено газопостачання, лічильник знято для проведення експертизи. На заміну пошкодженого було встановлено інший лічильник. Також було складено акт про порушення № 002777 від 14 листопада 2017 року, де було вказано зокрема про те, що при виконанні будівельно-монтажних робіт, відбулось падіння інструменту та при цьому було пошкоджено скло на обліковому механізмі ПЛГ. В подальшому, в березні 2018 її повідомили про те, що відбудеться засідання комісії з розгляду питання щодо донарахування об`єму природного газу. У квітні 2018 року вона отримала рахунок на оплату донарахованого об`єму на суму 22246, 20 грн та акт розрахунок не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу. Після цього у травні 2018 року її повторно запросили на засідання комісії з розгляду актів порушення, на якому вона розповіла про те, що лічильник було випадково пошкоджено. Однак комісія не зрозуміло з яких причин здійснила донарахунок об`єму природного газу в сумі 13 881,07 грн. При цьому не зрозумілою є методологія здійсненя донарахування, а саме зміни суми з 22 246,20 грн на 13881,07 грн. В подальшому 11 червня 2018 року вона звернулась до ПАТ «Львівгаз» щодо перегляду ріщення комісії, однак 20 червня 2018 року працівниками АТ «Львівгаз» без її присутності газопостачання до будинку у АДРЕСА_1 було припинено. В подальшому 17 липня 2019 року отримала відповідь про те, що донарахунок здійснено правомірно, згідно встановлених експертизою обставин. 13 серпня 2018 року вона отримала відповідь НКРЕКП, про те, що метрологічні характеристики роботи лічильника відповідають вимогам ДСТУ 2708:2006, донарахування ПАТ «Львівгаз» не облікованих об`ємів газу є неправомірним та зазначено щодо ряду порушень з боку ПАТ «Львівгаз» під час складання акту. Вважає такі дії неправомірними та такими, що порушують її законні права та інтереси та завдали їй моральної шкоди, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду.
Рішенням  Кам`янка-Бузького  районного  суду  Львівської  області  від  31  січня  2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Опаратора газорозподільної системи "Львівгаз" про стягнення збитків, моральної шкоди та витрат на правову допомогу - задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператора газорозподільної системи "Львівгаз" на користь ОСОБА_1 збитки в розмірі 1 980,00 грн та моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператора газорозподільної системи "Львівгаз" на користь ОСОБА_1 11 440 (одинадцять тисяч чотириста сорок) гривень витрат на правову допомогу.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператора газорозподільної системи "Львівгаз" на користь держави 1152, 60 грн судового збору.
Постановою Львівського апеляційного суду від 21 травня 2020 року апеляційна скарга Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" задоволено частково.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 січня 2020 року в частині стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 11 440,00 грн змінено.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на користь ОСОБА_1 8 500,00 грн витрат на правову допомогу.
В решті рішення залишено без змін.
15 липня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз", в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2020 року не перевищує    ста    розмірів    прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.
Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судами не взято до уваги правовий висновок Верховного Суду за аналогічною справою. Однак Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз", подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 січня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" про стягнення збитків, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Є. В. Петров
 
                                                                                                        С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                  В. М. Сімоненко