ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року	Львів	Справа № 300/2050/19 пров. № А/857/6704/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                            Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року про повернення позовної заяви у справі № 300/2050/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, державного виконавця Борис Юлії Борисівни про визнання дій протиправними та скасування постанови, (ухвала постановлена у м. Івано-Франківськ судом у складі головуючого судді Панікар І.В. у порядку письмового провадженні 18 травня 2020 року), -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Матвіїв ОСОБА_2 (надалі також – Матвіїв Є.І., представник позивача) звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 (надалі також – ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, державного виконавця Борис Юлії Борисівни (надалі також – відповідач) про визнання дій протиправними та скасування постанови від 01.10.2019 року.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року, позивачу відмовлено у відкритті провадження.
За наслідками касаційного оскарження, 10.03.2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду прийнято ухвалу, якою ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 30.03.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідна заява.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року позовну заяву повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про направлення справи на продовження розгляду. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що недоліки позовної заяви усунуто, а тому підстав для її повернення не було. Крім того, позивача було обмежено в доступі до правосуддя, оскільки встановлений ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків ще не розпочався у зв`язку з продовженням дії карантину.
Відповідач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Вважає таку безпідставною та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до вимог частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків, шляхом подання до Івано-Франківського окружного адміністративного суду:
- копії позовної заяви, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи;
- копії доданих до позовної заяви документів для суду;
- документів, які зазначені, як додатки до позовної заяви, належним чином засвідчених у відповідності до статті 94 КАС України.
16.04.2020 року на адресу суду від представника позивача, на виконання вимог ухвали від 30.03.2020 року, надійшла заява, згідно змісту якої представник вказала на незгоду з позицією вищевказаної ухвали суду з огляду на те, що нею вже надавалися відповідні матеріали при поданні адміністративного позову. Водночас, в обґрунтування викладеного до вказаної заяви представником долучено копії ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року, супровідного листа та поштового конверту, опис цінного листа, фіскальні чеки та інформацію про поштові відправлення. Окрім того, представник зазначила, що надає примірник позовної заяви з додатками для сторони з метою прискорення розгляду справи.
18.05.2020 року ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з неналежним виконанням вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 30.03.2020 року.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та, перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм процесуального права і правової оцінки обставин справи у межах, визначених статтею 308 КАС України, зазначає таке.
Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справі Bellet v. France Європейський Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 1 березня 2002).
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.
При цьому за змістом частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Частини перша та четверта статті 9 КАС України встановлюють, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Вимоги до позовної заяви встановлено статтею 160 КАС України, відповідно до пункту 8 частини п`ятої якої в позовній заяві зазначається перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Статтею 161 КАС України, яка визначає документи, що додаються до позовної заяви, в частині четвертій передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Згідно із частинами першою та другою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Позовна заява повертається позивачеві, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України).
Разом з тим кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (частини перша, третя статті 77 КАС України).
За змістом же частин другої, четвертої статті 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
При цьому відповідно до частин п`ятої та шостої вказаної статті учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Повертаючи позивачу позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ухвали суду від 30.03.2020 року в частині надання копій доданих до позовної заяви документів для суду не виконано, оскільки представником позивача не долучено до вказаної заяви належним чином засвідчені у відповідності до статті 94 КАС України додатки до позовної заяви для суду.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції хибними.
Як вбачається з матеріалів справи, супровідним листом від 18.05.2020 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд у справі, що розглядається, направив копію ухвали про повернення позовної заяви від 18.05.2020 року та позовну заяву з доданими до неї документами на 284 аркушах. Дана обставина підтверджує доводи апелянта про те, що ним вживалися дії на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 30.03.2020 року і зокрема були надані копії документів, які зазначені як додатки до позовної заяви.
Щодо належності засвідчення додатків до позовної заяви для суду у відповідності до статті 94 КАС України як підстави для повернення позовної заяви, то колегія суддів наголошує, що достовірність поданих позивачем доказів могла б бути перевірена та встановлена судом вже під час розгляду справи, а самі докази - оцінені судом у відповідності до статті 90 КАС України.
Вказаний висновок відповідає висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеному в постанові від 25.04.2019 року у справі № 826/12627/18, і у відповідності до частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, суд першої інстанції не був позбавлений можливості продовжити позивачу строк для усунення недоліків, дійшовши до висновку про неповне усунення недоліків.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що повернення позовної заяви позивачу, в даному конкретному випадку є передчасним, а також проявом надмірного формалізму, оскільки наявність недоліків, про які зазначив суд в ухвалі від 30.03.2020 року, стали наслідком попередніх дій суду першої інстанції щодо протиправної відмови у відкритті провадження у справі (ухвала від 23.10.2019 року, яка була скасована Верховним Судом 12.03.2020 року).
Сторона, якій суд після відмови у відкритті провадження повернув документи позовної заяви, а в подальшому, після виправлення судової помилки касаційним судом, вимушена повторно на вимогу суду надавати ті ж документи, не повинна нести надмірний тягар внаслідок зазначеної судової помилки, а тим більше бути позбавленою доступу до правосуддя.
Таким чином, повертаючи позовну заяву оспорюваною ухвалою від 18.05.2020 року, судом першої інстанції було фактично обмежено законне право позивача на доступ до суду.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 13.01.2000 в справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» («Miragall Escolano v. Spain», заява №38366/97, пункти 38-39) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням статті 6 Конвенції.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо повернення позовної заяви.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, передчасно повернув позовну заяву з підстав неусунення недоліків такої заяви, що не відповідає дійсним обставинам справи, внаслідок чого було обмежено право позивача на захист своїх інтересів.
Разом з тим доводи апелянта про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена передчасно внаслідок продовження строку на усунення недоліків внаслідок карантину, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції вірно зауважив, що дії представника позивача, спрямовані на виконання ухвали суду про залишення позову без рух, свідчать про відсутність бажання скористатися правом на продовження строку на період дії карантину. Однак дані висновки апеляційного суду не спростовують попередніх висновків щодо незаконності оскаржуваної ухвали.
Відповідно до статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За наведеного правового регулювання й обставин справи апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року про повернення позовної заяви у справі № 300/2050/19 скасувати. 
Справу № 300/2050/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, державного виконавця Борис Юлії Борисівни про визнання дій протиправними та скасування постанови направити до Івано-Франківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 22.07.2020