Ухвала
 
30 червня 2020 року
місто Київ
 
справа № 761/627/17
провадження № 61-9471ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року
за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Юрія Петровича,
треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»; екс-уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявська Олена Степанівна,
особа, яка подавала апеляційну скаргу, - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Міхно Сергій Семенович,
про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 29 грудня 2016 року звернулася до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Владенюка Владислава Сергійовича, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк Фінанси та Кредит»), екс-уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявська О. С. про зобов`язання вчинити дії, просила зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» Владенюка В. С. включити її до реєстру акцептованих кредиторів за вимогою вкладників фізичних осіб, які не є пов`язаними з банком особами, з кредиторською вимогою у розмірі 3 734, 92 дол. США за договорами банківського вкладу від 15 серпня 2014 року, що складає еквівалент за курсом НБУ на момент початку ліквідації банку у розмірі 88 134, 04 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року залучено до участі у справі процесуального правонаступника відповідача - уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю. П.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю. П. внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», включивши до нього грошові (кредиторські) вимоги ОСОБА_1 за договором від 15 серпня 2014 року № 300131/98262/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» у розмірі 3 734, 92 дол. США.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлений статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строк подання до банку заяви про включення її до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку пропущений позивачем з поважних причин. Зазначив, що позбавлення позивача права претендувати на отримання решти банківського вкладу через пропуск тридцятиденного строку для звернення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогами стане для неї надмірним тягарем і у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не буде пропорційним меті, з якою цей строк у Законі був встановлений, а тому з метою захисту прав позивача суд вважав правильним зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю. П. внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», включивши до нього грошові (кредиторські) вимоги позивача за договором у розмірі 3 734, 92 дол. США.
Постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Міхна С. С. задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції під час ухвалення рішення у справі норм процесуального права. Апеляційний суд дійшов висновку, що позов подано до неналежного відповідача - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю. П., повноваження якого на час ухвалення оскаржуваного рішення були відкликані, а питання про заміну його належним відповідачем уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делегування всіх повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхном С. С. судом вирішено не було.
За таких висновків суд апеляційної інстанції не перевіряв доводи апеляційної скарги щодо відсутності поважних причин пропуску позивачем, встановленого статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», строку для звернення із заявою про включення її до реєстру акцептованих вимог кредиторів.
ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 24 червня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції заявник визначила порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не наводить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на норми матеріального права, а також на те, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права без зазначення на обґрунтування наявності випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи те, що заявник не виконала вимоги процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Юрія Петровича, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»; екс-уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявська Олена Степанівна, про зобов`язання вчинити дії, не прийняти до розгляду та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             С. О. Погрібний