Справа № 461/2866/20                                Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 33/811/927/20                 Доповідач: Гуцал І. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Гуцал І.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його представника - адвоката Ощипка Володимира Степановича, представника Галицької митниці Держмитслужби України Дунаса Михайла Омеляновича, розглянувши апеляційну скаргу адвоката Ощипка Володимира Степановича на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України,

в с т а н о в и в :

постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 12 960 грн та конфіскацію в дохід держави товару, вилученого згідно з протоколом про порушення митних правил №0471/20900/20 від 11 лютого 2020 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Галицької митниці Держмитслужби витрати за зберігання вилучених товарів на складі митниці у розмірі 863 (вісімсот шістдесят три) грн 91 коп.
Згідно з протоколом про порушення митних правил №0471/20900/20 від 11 лютого 2020 року, 11 лютого 2020 року близько 01 год. 09 хв. в зону митного контролю на в`їзд в Україну по смузі руху «Червоний коридор» пункту пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Галицької митниці Держмитслужби заїхав транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код № НОМЕР_2 , в якому гр. України ОСОБА_1 слідував як водій разом з 4-ма пасажирами. Під час проведення візуального огляду даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів та предметів які є обов`язкові для письмового декларування і товарів та предметів заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України. Для здійснення митного оформлення гр. України Перун Р.Я. та пасажири, що слідували з ним в транспортному засобі, подали митні декларації, в яких заявили про наявність в них особистих речей. Після завірення декларацій штампом «Під митним контролем № 295», під час проведення митного огляду транспортного засобу (Акт митного огляду UA209040/2020/010579 від 11.02.2020р.), у багажному відділення автомобіля (без ознак приховування) було виявлено товар, не зазначений у жодній декларації, а саме: 1. шліфмашинка для стіни DRYWALL SANDER 710W, торгової марки POWERPLUS, нова, в картонній упаковці виробника, країна виробника не встановлена, вага 6,5 кг - 4 шт, 26 кг.
Не погоджуючись з постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2020 року, захисник ОСОБА_1 - адвокат Ощипок В.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить дану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
Крім того, адвокат Ощипок В.С. звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2020 року, в обгрунтування якого зазначає, що ОСОБА_1 не був повідомлений про дату та час судового засідання, а також про те, що дана справа надійшла до суду. Тим самим було грубо порушено право ОСОБА_1 на захист, наслідком чого стало винесення, на думку апелянта, однобічного та незаконного рішення, що не відповідає дійсним обставинам справи. При цьому вказує, що рішення суду ОСОБА_1 отримав поштовим відправленням лише 11 червня 2020 року. З огляду на наведене ,просить поновити строк на апеляційне оскарження.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Ощипок В.С. зазначає, що під час ухвалення рішення суду першої інстанції було неправильно застосовано норми права, оскільки ОСОБА_1 взагалі не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 Митного кодексу України. Зокрема, постановою судді накладено на ОСОБА_1 стягнення у розмірі 100% вартості не задекларованого товару у розмірі 12 960 грн та конфіскації в дохід держави товару, вилученого згідно протоколом про порушення митних правил №0471/20900 від 11 лютого 2020 року. Разом з тим, на момент подання митної декларації вартість такого товару становила менше 500 євро та не перевищувала 50 кілограмів, а тому він не підлягав митному декларуванню. 
Крім того, посилається на те, що висновок щодо вартості незадекларованого товару, виданий ОСОБА_2 , яка не є атестованим експертом. У вказаному висновку зазначено оціночну вартість товару, інформація про яку взята з торгівельних мереж м. Львова та мережі Інтернет. Разом з тим, вартість розмитненого товару та вартість товару, який ввозиться, є різною, а тому вартість товару, який ввозив ОСОБА_1 є меншою, ніж зазначена експертом, оскільки у неї не включено вартість розмитнення. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника Ощипка В.С., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення представника Галицької митниці Держмитслужби України Дунаса М.О., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 МК України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом, на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари для митного контролю і митного оформлення, надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.
Норми статті 366 МК України передбачають двоканальну систему митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України. 
Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення. Громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. 
Як вбачається з протоколу про порушення митних правил №0471/20900 від 11 лютого 2020 року, ОСОБА_1 обрав смугу «червоний коридор» для здійснення проїзду через митний кордон України, а відтак у нього виник обов`язок подання письмової митної декларації.
З наявної у матеріалах справи митної декларації останнього вбачається, що ОСОБА_1 у такій вказав про те, що перевозить особисті речі.
Пунктом 36 ч.1 ст. 4 МК України визначено, що особисті речі - це товари, нові і такі, що були у вжитку, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб фізичної особи, які відповідають меті перебування зазначеної особи відповідно в Україні або за кордоном, переміщуються через митний кордон України у ручній поклажі, супроводжуваному та не супроводжуваному багажі, міжнародних поштових та експрес-відправленнях і не призначені для підприємницької діяльності, відчуження або передачі іншим особам.
Пунктом 24 ч. 1 ст. 370 МК України визначено перелік особистих речей, до яких, зокрема, належать інші товари, призначені для забезпечення повсякденних потреб громадянина, перелік і гранична кількість яких визначаються законами України.
Відповідно до ст. 369 МК України, особисті речі, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, підлягають декларуванню шляхом учинення дій, усно, або, за бажанням власника чи на вимогу митного органу, письмово, не оподатковуються митними платежами та звільняються від подання документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, а також від застосування до них видів державного контролю, визначених ч.1 ст. 319 МК України.
Як встановлено у ході апеляційного розгляду, під час проходження митного контролю на вимогу працівника митниці про необхідність задекларування наявних у ОСОБА_1 речей, які ним переміщалися через митний кордон України, останній не задекларував наявність шліфмашинок для стін у кількості 4 штуки. При цьому, сам ОСОБА_1 не заперечив, що вказані речі належить саме йому та не вбачає у своїх діях складу порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.
З огляду на те, що представником митного органу було пред`явлено вимогу про необхідність письмового задекларування, в тому числі, особистих речей, що переміщувалися ОСОБА_1 через митний кордон України, відтак такі підлягали декларуванню, останній письмово не повідомив про наявність у нього шліфмашинок для стін у кількості 4 штуки, що формує собою склад порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України.
При цьому посилання адвоката Ощипок В.С. на те, що наявні у ОСОБА_1 речі за своїми ціннісними та об`ємними показниками (згідно зі ст. 374 МК України - 500 євро та 50 кг відповідно) не підлягають письмовому декларуванню, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи суддею апеляційної інстанції, оскільки при ввезенні товарів через митний кордон також береться до уваги кількість таких речей та їх призначення. При цьому, суддя апеляційної інстанції звертає увагу саме на кількість речей, які перевозив та не задекларував ОСОБА_1 . 
З огляду на наведене, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, підтверджується також митною декларацією, даними акту від 11 лютого 2020 року та висновком експертизи щодо вартості товару, у якому визначено, що вартість вилученого товару становить 12 960 грн.
При цьому доводи апелянта в частині проведення експертизи товару, вилученого у ОСОБА_1 , не атестованим експертом не беруться до уваги суддею апеляційної інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 508 МК України, у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи, до числа яких, зокрема, належить проведення експертизи.
Згідно з ч.ч.1, 2 статті 515 МК України, експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою. Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою органу доходів і зборів, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил.
Водночас відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 року № 4038-XII, судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
З наведеного вбачається, що в межах провадження у справі про порушення митних правил з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення справи, може бути призначена не судова експертиза, яка проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, яким відповідно до Постанови КМУ від 2 жовтня 2019 року №858 є Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Держмитслужби.
Відповідно до покладених на дану службу завдань, вона проводить експертизи під час провадження у справах про порушення митних правил з метою з`ясування питань, що виникають, та отримання доказів, необхідних для розгляду цих справ.
Згідно з матеріалами справи, постановою державного інспектора відділу провадження у справах про ПМП УЗПКППП Галицької митниці Держмитслужби Черепащука І.В. від 25 лютого 2020 року призначено товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського відділу з питань експертиз та досліджень Державної митної служби України.
На підставі цієї постанови експертом Львівського відділу з питань експертиз та досліджень Державної митної служби України Світлицькою Х. проведено експертизу і надано висновок від 17 березня 2020 року №142003400-0137.
Згідно з цим висновком ринкова вартість товарів вилучених згідно з переліком зазначеним у протоколі про ПМП від 11 лютого 2020 року № 0471/20900/20 та описом, на дату проведення досліджень, становить 12 960 грн. Вартість зазначених товарів встановлена за умови їх відповідності заявленим у маркуванні характеристикам та нормативно-технічній документації.
З аналізу наявного в матеріалах справи висновку експерта вбачається, що експертиза проводилася експертом спеціалізованої установи, а саме експертом Львівського відділу з питань експертиз та досліджень Державної митної служби України у відповідності до вимог чинного законодавства, в тому числі згідно з приписами ст.356 МК України та Положення про Департамент податкових та митних експертиз ДФС, затвердженого наказом ДФС України від 1 жовтня 2014 року № 154 у редакції наказу ДФС від 14 квітня 2016 року №319.
З урахуванням вищевикладеного, висновок від 17 березня 2020 року проведений уповноваженим органом, відповідає вимогам закону, є належним та допустимим доказом, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
При цьому, посилання адвоката на те, що ринкова вартість товару, що вже пройшов розмитнення, та товару, що ввозиться на територію України, є різною, а тому накладений на ОСОБА_1 штраф є завищеним, не береться до уваги суддею апеляційної інстанції, оскільки апелянтом не представлено жодних даних про те, якою є вартість придбаного ОСОБА_1 товару до моменту його розмитнення.
За таких обставин, апеляційна скарга не містить належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення є безпідставними та не підтверджені належними доказами.
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, підтверджується належними доказами, а постанова судді є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування суддею апеляційного суду не встановлено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

поновити адвокату ОСОБА_3  строк на апеляційне оскарження постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2020 року.
Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3  - без задоволення.
Постанова судді є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Гуцал І.П.