Справа № 135/146/20 
Провадження № 33/801/315/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Корнієнко О. М.
Доповідач: Береговий  О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року                                        м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю.,
за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бодачевської Мирослави Володимирівни,
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 08 квітня 2020 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

встановив:

       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 214060 від 27 січня 2020 року водій ОСОБА_1 26 січня 2020 о 23:20 год. в м. Ладижин по вул. Ентузіастів керував транспортним засобом Mazda д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 пройшов у встановленому законом порядку в Ладижинській міській лікарні, результат огляду 1,97%. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 08 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з нього судовий збір в сумі 420,40 грн. в дохід держави.
       Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вина доведена матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №214060 від 27 січня 2020 року; направленням на огляд водія з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 26 січня 2020 року; результатом приладу алкотестер «Драгер-6810»; висновком щодо результату медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 27 січня 2020 року; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; відеозаписом з нагрудної боді-камери, з якої вбачається, що ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп?яніння в лікарні, за результатами якого прилад алкотестер «Драгер-6810» показав 1,97 проміле алкоголю; поясненнями в судовому засіданні інспекторів поліції, які вказали, що зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 .
       Не погоджуючись з таким судовим рішенням, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин вчинення адміністративного правопорушення просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що працівниками поліції не зафіксовано факт керування заявником транспортним засобом, не відсторонено його від керування останнім. На місці, йому не пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків, а одразу було направлено до закладу охорони здоров`я для проходження такого огляду. Окрім того, вказує, що наявний відеозапис не засвідчує факту керування та зупинки транспортного засобу, що порушує вимоги Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них. Разом з тим, ОСОБА_1 , звертає увагу, що в судовому засіданні свідки, які залучались працівниками поліції, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в судове засідання не викликались та допитані не були. Крім того, вважає, що було порушено інструкцію з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, оскільки постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року матеріали справи про адміністративне правопорушення були направлені до Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області для доопрацювання, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано час скоєння адміністративного правопорушення. 18 березня 2020 року матеріали справи були направлені до суду повторно з дописаним часом вчинення такого правопорушення, а відтак, на думку скаржника, це є порушенням вимог вказаної інструкції щодо заборони вносити виправлення та дописи до складеного протоколу про адміністративне правопорушення.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідила обставини вчиненого адміністративного правопорушення, докази, які містяться в матеріалах справи на предмет їх належності, достатності та допустимості, за результатами чого дійшла висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.п. а п. 2.9 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.
При апеляційному розгляді встановлено, що водій ОСОБА_1 26 січня 2020 о 23:20 год. в м. Ладижин по вул. Ентузіастів керував транспортним засобом Mazda д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 пройшов у встановленому законом порядку в Ладижинській міській лікарні, результат огляду 1,97%. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує факт алкогольного сп`яніння і стверджує, що він не керував транспортним засобом, намагаючись спростувати наявні в адміністративній справі докази.
Одним із доводів апеляційної скарги є те, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, так як містить дописи.
Як встановлено, постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року матеріали справи про адміністративне правопорушення були направлені до Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області для доопрацювання, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано час скоєння адміністративного правопорушення. 18 березня 2020 року матеріали справи були направлені повторно з дописаним часом вчинення такого правопорушення. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами тощо.
Протокол про адміністративне правопорушення є одним із видів доказів у справі.
Відповідно до п. 7 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджено наказом МВС України від 06.11.2105 №1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.
Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.
Вказані вище дописи не змінюють по своїй суті змісту протоколу в частині місця, часу та суті адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що першочерговою задачею суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення не є перевірка протоколу про адміністративне правопорушення на відповідність його вимогам інструкції та порядку, а визначальним завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Протокол про адміністративне правопорушення, як один із видів доказу, повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі.
За змістом частин 3, 4 ст. 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення, квитанції приладу алкотестер «Драгер-6810» та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, ОСОБА_1 відмовився від їх підпису, не вказавши мотиви своєї відмови від підписання. Будь-яких зауважень щодо їх змісту чи клопотань останній не заявляв. Права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому були роз`яснені.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.
Жодного доказу, який би піддавав сумніву справжність показань стану сп`яніння, зафіксованих при огляді на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я за допомогою приладу алкотестер «Драгер-6810», заявником не надано.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено принцип безпосередності дослідження доказів, оскільки взято до уваги письмові пояснення свідків, у достовірності пояснень яких у заявника є сумніви, оскільки останні є працівниками лікарні, які знаходились на робочому місці, а тому вони не були свідками факту керування та зупинки транспортного засобу є безпідставними, оскільки з вказаних письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що останні надали пояснення щодо виявленого стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 . 
Безпідставними також є доводи апелянта про те, що не може бути взято до уваги показання працівників поліції, допитаних як свідків, які в судовому засіданні підтвердили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки КУпАП не містить заборони щодо допиту поліцейських у якості свідків, і працівники поліції були допитані судом з приводу обставин, за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Зазначені пояснення та покази були оцінені місцевим судом поряд з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, що узгоджуються між собою, є достовірними і достатніми та підтверджують факт керування  ОСОБА_1  транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Крім того, факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі не оспорюється, а заперечується лише процедура проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та факт керування транспортним засобом.
Доводи апеляційної скарги про недопустимий доказ, відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, оскільки на останньому не зафіксовано факту керування та зупинки транспортного засобу, а лиш факт проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, є безпідставними, оскільки суд при розгляді справи аналізує лише той об`єм доказів, який наданий суду. Факт ненадання суду відеозапису моментів керування та зупинки транспортного засобу, не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності. 
Отже, відсутність відеозапису факту керування та зупинки транспортного засобу не спростовує висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Поряд з цим, суд першої інстанції цілком обгрунтовано не взяв до уваги покази  свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки  такі суперечать в деталях один одному, не узгоджуються з поясненнями наданими в судовому засіданні ОСОБА_1 та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, які в сукупності доводять факт керування останнім транспортним засобом.
Доводи захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Бодачевської М.В. щодо скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2028822 від 26 січня 2020 року винесеної стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, що на її думку спростовує факт керування ним транспортним засобом, а також відсутність надходжень для зарахування до державного та місцевого бюджетів від ОСОБА_1 коштів в рахунок сплати штрафу за вказаною постановою, не заслуговують на увагу, оскільки вина останнього у вчиненому правопорушенні підтверджується сукупністю досліджених судом інших доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Суддя місцевого суду дала належну юридичну оцінку письмовим доказам у даному провадженні, які самі по собі та в своїй сукупності, і взаємозв`язку, повністю доводять вину ОСОБА_1   у інкримінованому йому діянні з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Будь-які інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли об`єктивно спростувати причетність ОСОБА_1   до вказаного правопорушення, суду не надано.
При накладені адміністративного стягнення судом відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Врахувавши вказані обставини суд призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке за своїм видом і мірою є справедливим.
Порушень застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є безумовною підставою скасування судового рішення, не встановлено.
З огляду на викладене, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУАП.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 08 квітня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                О.Ю. Береговий