ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року 
м. Київ

справа №  910/2364/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:  
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Зуєва В. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 (судді: Михальська Ю. Б., Скрипка І. М., Тищенко А. І.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 (суддя Щербаков С. О.) у     справі

за позовом заступника керівника Калинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмільницької міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільник Девелопмент"

про стягнення 81 338,10 грн,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог та судових рішень попередніх інстанцій

1.1. До Господарського суду міста Києва звернувся заступник керівника Калинівської місцевої прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільник Девелопмент" (далі - ТОВ "Хмільник Девелопмент") про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за час тимчасового невикористання земельної ділянки    загальною площею 1359 м2, розташованої за адресою: м.  Хмільник, Вінницької області, площа Перемоги, буд. 3 (далі - земельна ділянка) у сумі 81  338, 10 грн.

1.2. В обґрунтування підстав для представництва в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор зазначав, що своєчасне неподання до суду    Хмельницькою міською радою позову про стягнення з ТОВ "Хмільник Девелопмент" безпідставно збережених    коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою свідчить про неналежне здійснення таким органом владних повноважень, у зв`язку з чим прокурор звертається до суду з указаних позовом .

1.3. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 позовну заяву прокурора  повернуто на підставі пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.  

Суд дійшов висновку, що у цій справі немає передбачених законом виключних підстав, для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави, а відтак позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню заявникові.

1.4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що прокурор, звертаючись до суду із позовом в інтересах держави в особі Хмільницької міської ради, не обґрунтував наявності підстав для здійснення такого представництва інтересів держави в суді, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення прокурору позовної заяви і доданих до неї документів на підставі пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

3. Короткий зміст касаційної скарги 

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 та ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2019, прокурор звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити для продовження розгляду судом першої інстанції, вирішити питання про розподіл судових витрат.

3.2. Скаржник в обґрунтування касаційної скарги зазначав про порушення судами  норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру", частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України. Прокурор стверджував, що обґрунтовував у позовній заяві підстави для представництва, однак судом не було надано належної оцінки доводам прокурора, зокрема щодо зволікання міської ради у зверненні з позовом більш як 5 місяців.  Скаржник вважав, що, на його думку, ним доведено обставини нездійснення позивачем тривалий час захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. 

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Вінницької області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі №  910/2364/19 у порядку письмового провадження, а також зупинено провадження у цій справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 587/430/16-ц.

Великою Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 26.06.2019 ухвалено постанову у справі № 587/430/16-ц, яка була оприлюднена 30.09.2019. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 поновлено провадження у справі № 910/2364/19 у зв`язку з усуненням обставин, що викликали зупинення провадження.

4.2. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 зупинено провадження у справі № 910/2364/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18. 

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.08.2020 поновлено провадження у справі № 910/2364/19 у зв`язку з усуненням обставин, що викликали зупинення провадження.

4.3. Переглянувши оскаржену у справі постанову та ухвалу, дослідивши наведені  у касаційній скарзі доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

4.4. Предметом позову у цій справі є вимога прокурора, заявлена в інтересах держави в особі Хмільницької міської ради про стягнення 81 338,10 грн за користування земельною ділянкою без відповідної правової підстави. 

Предметом касаційного перегляду є постанова, винесена за результатами перегляду ухвали про повернення позовної заяви з підстав, визначених пунктом 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

4.5. Згідно з вимогами пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

4.6. Щодо підстав звернення прокурора до суду, то відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурор відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру"     може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. 

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті (пункт 48 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

4.7. Як убачається з матеріалів справи, в обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді прокурор зазначав про бездіяльність міської ради, яка полягала у невжитті органом місцевого самоврядування заходів щодо стягнення з ТОВ "Хмільник Девелопмент" безпідставно збережених коштів, незважаючи на обізнаність про порушення інтересів територіальної громади міста Хмільник.  До позовної заяви прокурор долучив листи від 01.11.2018 № 77-863/вих-18 (а.с.73), від 05.02.2019 № 89-177вих-19 (а.с. 105), які, на думку прокурора, свідчать про бездіяльність Хмельницької міської ради.    

4.8. Натомість суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, з порушенням положень статей 174, 236  Господарського процесуального кодексу України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру", повернув позовну заяву прокурора без надання правової оцінки листам від 01.11.2018 № 77-863/вих-18 (а.с.73), від 05.02.2019 № 89-177вих-19 (а.с. 105), які були долучені прокурором на підтвердження підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді. 

Суди з порушенням положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України не перевірили наявність чи відсутність факту бездіяльності міської ради, про яку стверджував прокурор з посиланням на обставини зволікання міської ради більш як 5 місяців після останнього листування з відповідачем у поданні до суду позову про стягнення. 

4.9. Крім того, суд апеляційної інстанції помилково зазначив про необхідність надання прокурором доказів внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України, вирок суду щодо службових осіб, доказів накладання дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження за невиконання  чи неналежне виконання службових обов`язків.     

Проте, відповідно до пункту 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.   

4.10. З огляду на викладене, помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про необгрунтування прокурором підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.  Таким чином, суди невірно застосували положення пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.  За таких обставин та з урахуванням аналізу наведених правових норм, колегія суддів вважає передчасними висновки судів про повернення позовної заяви прокурора. 

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Відповідно до частини 4 статті 304 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 300 цього Кодексу встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. Таким чином, за наявності допущеного судами порушення положень пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справу належить передати до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки касаційну скаргу необхідно задовольнити, а справу передати до місцевого господарського суду, з урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розподіл судових витрат у справі має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у  справі № 910/2364/19 скасувати, справу передати до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Н. О. Багай

Судді                                                                                                          Т. Б. Дроботова  

                                                                                                                    В. А. Зуєв