Єдиний унікальний номер 235/27/20 
Номер провадження 22-ц/804/2399/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року
Донецький апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Азевича В.Б.,
суддів: Кішкіної І.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 235/27/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2020 року (суддя Хмельова С.М., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Покровськ Донецької області, повне судове рішення складено 27 травня 2020 року),-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі – АТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.
Свої вимоги обґрунтувала тим, що 18.07.2016 року відбулась реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, як наслідок позивача переведено до Виробничого підрозділу «Станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця». 15.03.2017р. в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» Носулько О.О. видано наказ №384-11 від 15.03.17 «Про встановлення простою». 28.04.2017р. першим заступником начальника регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» Носулько О.О. видано наказ №645-113-1 від 28.04.17 «Про деякі питання діяльності РФ «Донецька залізниця», яким передбачено скорочення штату та вивільнення працівників відповідно до вимог чинного законодавства. 11.05.2017р. позивачці видано повідомлення про ліквідацію та виведення зі штатного розпису посади з підписами всіх членів комісії та про її особисте ознайомлення. 10.07.2017р. структурним підрозділом АТ «Українська залізниця» видано наказ №4020/ДН-ОС про звільнення позивачки з 17.07.17 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, з яким її ознайомлено особисто, у якому зазначено про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 1 середньомісячного заробітку. У день звільнення відповідач АТ «Українська залізниця» повний розрахунок не провів, як наслідок він має перед позивачкою не погашену заборгованість із заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Просила суд стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» заборгованість по заробітній платі у розмірі – 16 094,92 грн, з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів; компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, у розмірі З 622,69 грн, без утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів.
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року в сумі 16 094,92 грн, з утриманням з цієї суми необхідних податків та зборів. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 3 622,69 грн. Рішення в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року в сумі 8 380,72 грн допущено до негайного виконання. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід державного бюджету судові витрати в сумі 840,80 грн.
Представник АТ «Українська залізниця» на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства нерухомим майном та документацією.
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
В частині 1 статті 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.
Крім того, згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В даній справі спір виник із трудових правовідносин, тому така справа відповідно до вищевказаних норм розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Як передбачено частинами 1, 4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 1 статті 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.
Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
За частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та відповідно до наказу № 4020/ДН-ОС від 10.07.2017 року звільнена у зв`язку зі скороченням штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з 17.07.2017 року.
Повідомлення про майбутнє скорочення отримане позивачкою 11.05.2017 року.
Згідно з довідкою від 29.01.2020 року за № 207/2, яка видана Структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень», ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за січень, лютий та березень 2017 року. Квітень, травень, червень та липень 2017 р. нарахування відсутні (а.с. 44).
Наказом Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» від 17.03.2017 року за № 236/ДНД «Про встановлення простою» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції (а.с. 45-46).
Наказом Регіональної філії «донецька залізниця» від 28.04.2017 року за № 645-НЗ-1 «про деякі питання діяльності регіональної філії «Донецька залізниця» з 17.07.2017 року вилучено зі складу регіональної філії «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» та виробничі підрозділи, які підпорядковані структурному підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» із загальною штатною чисельністю 14510 штатних одиниць (а.с. 47-49).
В матеріалах справи наявні копії розрахунків заробітної плати позивача, з яких випливає, що за: березень 2017 року всього нараховано 8 380,72 грн, сума до виплати 6 664,20 грн; квітень 2017 року всього нараховано 2 023,39 грн, сума до виплати 1 608,97 грн; травень 2017 року всього нараховано 1 220,97 грн, сума до виплати 952,91 грн; червень 2017 року всього нараховано 654,23 грн, сума до виплати 520,24 грн; липень 2017 року всього нараховано 3 815,61 грн, сума до виплати 3 126,25 грн.
Відомості, зазначені у розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами у справі.
Згідно з відомостями (дата формування виписки 13.02.2020 року) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5), наданих на виконання ухвали суду від 07.02.2020 року, розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за 1 квартал 2017 року, становить 16 724,16 грн, з яких за січень 2017 року 4 757,43 грн, за лютий 2017 року 3 977,65 грн, за березень 2017 року 7 989,08 грн, що збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмах за січень-березень 2017 року наданих позивачем.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка підтвердила наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з березня 2017 року в сумі 16 094,92 грн. 
Такий висновок суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем копії довідок, розрахунки заборгованості заробітної плати за березень - липень 2017 року, копії наказів, трудової книжки. Зазначені розрахунки не спростовані. 
При цьому посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати є необґрунтованими, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника. 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. 
В підтвердження не виплаченої заробітної плати за період з березня по липень 2017 року позивачем надані копії розрахунку заробітної плати (табуляграми), в яких зазначені нараховані суми щомісячно. 
Оскаржуючи судове рішення, відповідач не надав своїх доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем.
За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Посилання на те, що відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, а тому відсутні підстави для виплати заробітної плати, не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. Підприємство працювало в умовах АТО і до 2017 року повинно було передбачити всі можливі обставини, які б перешкодили подальшій діяльності структурних підрозділів, задля чого повинно було приймати всі заходи для того, щоб мати на території України всі первинні бухгалтерські документи для оплати праці працівників. 
З матеріалів справи, а саме із наданих позивачем розрахунків заробітної плати (табуляграм) випливає, що починаючи з березня 2017 року по день звільнення позивачу нараховувалась оплата саме за простої.
Відповідачем в березні 2017 року було прийнято рішення про встановлення простою не з вини працівників і оплату за час простою проводити з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду(окладу) за весь час простою в робочі дні згідно графіку роботи, що підтверджується відповідними наказами. З наданих позивачем табуляграм встановлено, що позивачеві було нараховано саме оплату за час простою.
Доводи про те, що у відповідача відсутні табелі обліку робочого часу позивача, а тому відступні підстави для нарахування заробітної плати, є безпідставними. Відповідно до Наказу Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» Табель обліку використання робочого часу – це одна з типових форм первинної облікової документації підприємств, установ, організацій.
Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.
Зокрема, типова форма N П-5 «Табель обліку використання робочого часу» надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.
Отже, цей первинний документ повинен бути оформлений відповідачем. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що надані позивачем розрахунки заробітної плати не є допустимим доказом, оскільки їх оформлення не відповідає чинному законодавству, слід зазначити таке.
Надані позивачем розрахунки заробітної плати (табуляграми) дійсно не містять печатки, кутового штампу, дати її видачі, однак вони були видані позивачу під час перебування у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року та містять відомості, які можуть бути відомі тільки роботодавцю у зв`язку із оформленням позивача на роботу (ідентифікаційний код, посаду працівника, кількість відпрацьованих годин та невикористаних днів відпустки).
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги).
Стосовно позовних вимог щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати апеляційне суд вважає за необхідне зазначити таке.
За статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
За статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Порядок та підстави компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати регулюється Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», з метою реалізації якого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих ці (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Оскільки на теперішній час заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше ніж на один місяць, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.
Проте, судом першої інстанції неправильно визначена компенсаційна виплата, яку просив стягнути на свою користь позивач. Зокрема, суд першої інстанції при обчисленні суми компенсації взяв суми доходу позивача за відповідний місяць без утримання податків і обов`язкових платежів, в той час як відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» такий розрахунок здійснюється із сум доходу після утримання податків і обов`язкових платежів.
Так, компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року в сумі 6 664,20 грн у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 1 712,70 грн (6 664,20 грн х 0,257 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по травень 2020 року);
Компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року в сумі 1 608,97 грн у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 386,15 грн (1 608,97 грн х 0,240 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по травень 2020 року);
Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2017 року в сумі 952,91 грн у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 210,59 грн (952,91 грн х 0,221 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з червня 2017 року по травень 2020 року);
Компенсація втрати частини грошових доходів за червень 2017 року в сумі 520,24 грн у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 113,41 грн (520,24 грн х 0,218 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по травень 2020 року);
Компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2017 року в сумі 3 126,25 грн у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 687,77 грн (3 126,25 грн х 0,220 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з серпня 2017 року по травень 2020 року).
Тобто, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів в загальному розмірі 3 110,62 грн, без утримання податку та інших обов`язкових платежів. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 818,96 грн.
Позивача звільнено від сплати судового збору за подачу позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VII.
Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 261,20 грн. Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з держави на користь відповідача підлягає частковому відшкодуванню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 32,75 грн, а з врахуванням необхідності стягнення з відповідача в дохід держави витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 818,96 грн, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 786,21 грн.
Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – зміні в частині визначення розміру компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та судового збору. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
За пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 368, 369, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2020 року змінити в частині розмірів компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та судового збору.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 3 110 (три тисячі сто десять) гривень 62 копійки, без утримання з цієї суми податку та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 786 (сімсот вісімдесят шість) гривень 21 копійку.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:         В.Б. Азевич

         І.В. Кішкіна

О.В. Халаджи