ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 серпня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/2056/17 
Номер провадження 22-ц/816/1417/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Цюпки Олександра Віталійовича на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми, 

                                                      в с т а н о в и в:  
     
У квітні 2017 року  ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та  звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Свої вимоги мотивувало тим, що 30 січня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKIZF3.223339.001, відповідно до якого останньому було надано кредит у сумі 170000 грн на споживчі цілі зі сплатою 24% річних за користування кредитними коштами, а також комісією в розмірі 1% від суми ліміту кредитування у день укладення кредитного договору, термін користування до 29 січня 2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 30 січня 2014 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № РХ029031.223425.001, відповідно до якого поручитель поручився перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № MKIZF3.223339.001. Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед банком, 30 січня 2014 року було укладено договір іпотеки № ZXR019521.223339.002 між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідно до якого іпотекодавцями в іпотеку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності. Станом на 11 квітня 2017 року заборгованість за кредитним договором № MKIZF3.223339.001 від 30.01.2014 року становить 536854 грн 63 коп, з яких 150581 грн 93 коп - заборгованість за кредитом, 130445 грн 72 коп - прострочена заборгованість за процентами за кредитом, 255826 грн 98 коп штраф (пеня). 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, уточнивши свої позовні вимоги, просило стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором № MKIZF3.223339.001 від 30.01.2014 року в сумі 536854 грн 63 коп; а також, у межах суми заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною предмета іпотеки в сумі 298000 грн, визначеною в договорі іпотеки № ZXR019521.223339.002 від 30.01.2014 року, укладеному між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року позов ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № MKIZF3.223339.001 від 30 січня 2014 року в сумі 536854 грн 63 коп.
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKIZF3.223339.001 від 30.01.2014 року, що становить 536854 грн 63 коп, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною предмета іпотеки в сумі 298000 грн, визначеною в договорі іпотеки № ZXR019521.223339.002 від 30.01.2014 року, укладеному між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» - 8052 грн 81 коп судового збору в дольовому порядку, тобто по 2684 грн 27 коп з кожного.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2019 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.
Замінено стягувача ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» у виконавчому провадженні з виконання заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року у цій справі.
Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_2 , через свого представника -адвоката Цюпку О.В., подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Цюпка О.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду в частині розміру стягнення штрафу/пені та визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки змінити: 
- стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» в солідарному порядку заборгованість у загальному розмірі 356318, 62 грн, в тому числі заборгованість зі сплати кредиту у сумі 150581,93 грн та процентів у сумі 130445,72 грн., штраф/пеню 75290,97 грн, відмовивши у задоволенні вимоги про стягнення штрафу/пені у розмірі 180536,01 грн;
- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKIZF3.223339.001 від 30.01.2014 року, що становить 356318 грн 62 коп, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Апеляційна скарга мотивована тим, що  внаслідок затягування кредитором часу звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, на відповідачів покладено непомірний тягар у вигляді стягнення надмірного розміру неустойки, тому, з урахуванням вимог ст. ст.  551, 616 ЦК України, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», стягнення пені за прострочення сплати основної суми боргу має бути обмежено 50% його розміру, що складає 75290,97 грн.
Вважає, що зазначена у договорі іпотеки вартість предмета іпотеки є більш ніж у двічі меншою за його ринкову вартість, тому суд повинен був визначити початкову ціну предмету іпотеки відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.
Рішення суду оскаржується лише в частині розміру стягнення штрафу/пені та визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, а тому, відповідно до положень  ч.1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в іншій частині не переглядається.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Цюпки О.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що  30.01.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» (ПАТ «ВБР») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKIZF3.223339.001, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у сумі 170000 грн на споживчі цілі зі сплатою 24% річних за користування кредитними коштами, а також комісією в розмірі 1% від суми ліміту кредитування у день укладення кредитного договору, термін користування кредитом до 20.01.2017 року (а.с. 21-25).
В забезпечення виконання зобов`язань за вище вказаним кредитним договором, 30.01.2014 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № РХ029031.223425.001, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 поручилася перед банком за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № MKIZF3.223339.001 (а.с. 29).
Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ «ВБР», 30.01.2014 року було укладено договір іпотеки № ZXR019521.223339.002 між ПАТ «ВБР» та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідно до умов якого іпотекодавцями в іпотеку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності. Вказаний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шоколою Н.В. за реєстраційним номером № 463 від 30.01.2014 року (а.с. 30-33).
У зв`язку з несвоєчасним поверненням ОСОБА_1 кредитних коштів, станом на 11.04.2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором № MKIZF3.223339.001 від 30.01.2014 року, яка становить 536854 грн 63 коп, з яких 150581 грн 93 коп - заборгованість за кредитом, 130445 грн 72 коп - заборгованість за процентами за кредитом, 255826 грн 98 коп - штраф (пеня), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-19).
Зазначені угоди відповідачами не оспорювалися та у порядку, передбаченому ЦК України, недійсними не визнавалися.
Заочне рішення суду першої інстанції про задоволення позову ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» мотивоване тим, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого з нього і з поручителя ОСОБА_2 солідарно підлягає стягненню заборгованість, яка становить 536854 грн 63 коп, з яких 150581 грн 93 коп - заборгованість за кредитом, 130445 грн 72 коп - заборгованість за процентами за кредитом, 255826 грн 98 коп - штраф (пеня).  Крім того, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною предмета іпотеки в сумі 298000 грн, визначеною в договорі іпотеки.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. 
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.
Аналогічне право позивача, як іпотекодержателя, передбачене п. 19.8.1 та п. 19.8.2 договору іпотеки, згідно з яким іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані та в разі невиконання зобов`язань за кредитним договором. 
Як встановлено судом першої інстанції, 30 січня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № MKIZF3.223339.001, відповідно до умов якого останньому був наданий кредит у сумі 170000 грн на строк до 29 січня 2017 року зі сплатою 24% річних. Виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним договором було забезпечено порукою ОСОБА_2 та іпотекою двокімнатної квартири.
Відповідно до п. 6.1, 6.3 кредитного договору, за порушення строків погашення кредиту банк нараховує позичальнику проценти в розмірі 48% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. За порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.
З матеріалів справи убачається та відповідачем ОСОБА_2 не спростовано, що у зв`язку з несвоєчасним поверненням ОСОБА_1 кредитних коштів, станом на 11.04.2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором № MKIZF3.223339.001 від 30.01.2014 року, яка становить 536854 грн 63 коп, з яких 150581 грн 93 коп - заборгованість за кредитом, 130445 грн 72 коп - заборгованість за процентами за кредитом, 255826 грн 98 коп штраф (пеня), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-19).
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо необхідності зменшення пені є безпідставними з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Відповідно до п. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).
З наданого позивачем розрахунку убачається, що сума простроченого зобов`язання становить 281027,65 грн (150581 грн 93 коп (тіло кредиту) + 130445 грн 72 коп (проценти). Тобто, нарахована банком неустойка у розмірі 255826 грн 98 коп не перевищує суму збитків. Скаржником не наведено інших обставин, які мають істотне значення і можуть бути підставою для зменшення неустойки.
Доводи скарги про те, що кредитор зволікав зі зверненням до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, через що на відповідачів покладено непомірний тягар у вигляді стягнення надмірних грошових коштів у виді неустойки, є необгрунтованими, оскільки кредитний договір був укладений на строк до 29 січня 2017 року, а позов було пред`явлено до суду у квітні 2017 року. 
Посилання апеляційної скарги на судову практику не може бути підставою для зміни рішення суду у цій справі, оскільки не свідчать про тотожність правовідносин та обставин зазначених справ.
Способом звернення стягнення на предмет іпотеки позивач обрав передбачене ст. 41 Закону України «Про іпотеку» право іпотекодержателя на реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах.
Згідно з положеннями ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
З огляду на вищенаведене, нормою ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обов`язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні чинної на час виникнення спірних правовідносин норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку», суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні, що судом першої інстанції і було зроблено. Оскільки в матеріалах справи відсутня оцінка майна суб`єктом оціночної діяльності, суд обґрунтовано, у межах заявлених позовних вимог та положень ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», зазначив у рішенні ціну, визначену за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем в договорі іпотеки.
Доводи апеляційної скарги з приводу чинних на цей час положень  Закону України «Про іпотеку»  в частині визначення у рішенні суду ціни предмету іпотеки, до уваги колегією суддів не беруться, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення оспорюваного рішення, зазначені зміни до закону не були внесені. Враховуючи те, що оскаржуване рішення ухвалено 20 листопада 2017 року, а апеляційний суд перевіряє законність рішення на час його ухвалення, не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги про зміну резолютивної частини рішення з врахуванням змін до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у редакції Закону України від 03.07.2018 р. № 2478-VIII, який введено в дію з 04.02.2019 р.
Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про визначення початкової ціни предмета іпотеки в сумі 298000 грн, в порядку ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент розгляду справи.
З відзиву на апеляційну скаргу та доданих до нього документів вбачається, що 29 травня 2020 року предмет іпотеки: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 була реалізована ДП «СЄТАМ» з других прилюдних торгів.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Оскільки ухвалою Сумського апеляційного суду про відкриття провадження у справі від 12 червня 2020 року ОСОБА_2 відстрочено сплату судового збору в розмірі 4737 грн 06 коп до ухвалення судового рішення,  вказана сума підлягає стягненню з останньої в дохід держави за апеляційний перегляд справи.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд -
                                                           п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Цюпки Олександра Віталійовича залишити без задоволення.
Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року залишити без змін.
Стягнути зі ОСОБА_2 4737 грн 06 коп судового збору в дохід держави за апеляційний перегляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.  

Головуючий -                                                                                          О.Ю. Кононенко

Судді:                                                                                                       О.І. Собина

                                                                                                                  С.С. Ткачук