УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2020 року
м. Київ
справа № 576/2488/19
провадження № 51-3365ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 30 червня 2020 року щодо нього,
Обставини, встановлені рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, короткий зміст рішень судів
Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2020 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим 
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі – КК) та призначено покарання: 
- за ч. 1 ст. 307 КК із застосування статті 69 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням статті 69 КК у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі частини першої статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з дня прибуття його до установи відбування покарання, визначеною в порядку Кримінально-виконавчого кодексу України, зарахувавши у строк покарання час його попереднього ув`язнення 
з 10 вересня 2019 по 13 вересня 2019 рік, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 6594 грн 33 коп.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності винуватості у вчиненні злочину, та кваліфікації його дій, просив змінити оскаржуване рішення, вважаючи призначене йому покарання надто суворим, та, враховуючи ряд обставин, що пом`якшують покарання, звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Сумський апеляційний суд ухвалою від 30 червня 2020 року вирок суду залишив без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 , поряд з апеляційною скаргою прокурора, без задоволення.
Вимоги і узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі засуджений посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі судами першої та апеляційної інстанцій. Просить скасувати ухвалу Сумського апеляційного суду від 30 червня 2020 року та змінити вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2020 року в частині призначення покарання з можливістю звільнення його від його відбування з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК. Аргументуючи свою вимогу, ОСОБА_4 зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували в повній мірі того, що він раніше не судимий, є студентом денної форми навчання, має молодий вік та незадовільний стан здоров`я.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи в касаційній скарзі, дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити 
з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, доведеність цього обвинувачення та юридично-правова оцінка діянь за ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК у касаційній скарзі не оспорюється.  
Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, яке, на його думку, є суворим, оскільки до нього безпідставно не застосовано приписи ст. 75 КК, то суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
За правилами ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.
Як видно зі змісту оскаржуваних судових рішень, не встановлено обставин на підтвердження того, що покарання ОСОБА_4 призначено з порушенням вказаних норм права.
Як убачається з судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, місцевий суд, 
із висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, що належать до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів відповідно, особу  ОСОБА_4 , який має постійне місце проживання, офіційно не працює, навчається, де характеризується позитивно, його молодий вік та стан здоров`я. Також суд визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття ОСОБА_4 та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Крім того, апеляційний суд переглянув вирок щодо ОСОБА_4 за апеляційними скаргами засудженого та прокурора і постановив мотивовану ухвалу, якою відмовив 
у задоволенні скарг, а вирок суду першої інстанції залишив без змін. При цьому доводи, викладені в зазначеній апеляційній скарзі ОСОБА_4 , практично аналогічні за змістом доводам у касаційній скарзі, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який мотивовано їх спростував.
Посилання засудженого на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання щодо виду та міри покарання не враховано в повній мірі того, що він раніше не судимий, є студентом денної форми навчання, має молодий вік та незадовільний стан здоров`я, не відповідають дійсності, оскільки вказані обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який обґрунтовано зазначив, що суд першої інстанції вважав за необхідне призначити ОСОБА_4 за вчинений злочин покарання у виді обмеження волі, дійшовши при цьому переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо його особи, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, офіційно не працює, навчається, де характеризується позитивно, має молодий вік та незадовільний стан здоров`я, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв органу досудового розслідування при здійсненні досудового слідства, і вважав, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Суд апеляційної інстанції, оцінивши встановлені фактичні обставини, вмотивовано дійшов висновку, що ці обставини не є безумовною підставою для пом`якшення  ОСОБА_4  призначеного покарання та застосування положень ст. 75 КК. Такі висновки апеляційного суду колегія суддів вважає обґрунтованими і вмотивованими. 
Отже, доводи про суворість призначеного покарання були предметом перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано визнав їх безпідставними. Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам КПК. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність ухвалених рішень судами першої та апеляційної інстанцій, вмотивованість їх висновків, засуджений у касаційній скарзі не навів.
Застосування від імені держави до особи, визнаної винуватою, заходу примусу належить до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано під час постановлення вироку 
в цьому провадженні. Правових підстав вважати призначене засудженому покарання без застосування ст. 75 КК явно несправедливим немає.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не має підстав вважати рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що суперечать нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
Суд при цьому бере до уваги встановлені судами конкретні обставини справи, тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих, застосування ст. 69 КК щодо ОСОБА_4 , враховує, що доводи засудженого, викладені у касаційній скарзі, в якій він просить застосувати до нього приписи статті 75 КК та призначити йому покарання з можливістю звільнення від його відбування, не впливають на висновок, що рішення судів про неможливість застосування цих положень КК є законними, обґрунтованими та вмотивованими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 30 червня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                                              ОСОБА_3