ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/5116/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 р. (суддя Верба І.О., повне судове рішення складено 17.02.2020 р.) в справі № 160/5116/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання протиправною бездіяльності в частині не здійснення нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої за період з 12.11.2010 р. по 22.07.2011 р. пенсії в розмірі 29085,35 грн. за весь період прострочення виплати з 12.12.2010 р. по 12.12.2017 р., зобов`язання протягом місяця здійснити нарахування за період з 12.12.2010 р. по 12.12.2017 р. та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої за період з 12.11.2010 р. по 22.07.2011 р. пенсії в розмірі 29085,35 грн., здійснити судовий контроль за виконання рішення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 р. позов задоволено частково, визнано незаконною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1  компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати нарахованої за період з 12.11.2010 по 22.07.2011 пенсії в розмірі 29 085,35 грн. за весь період прострочення виплати з 12.12.2010 по 12.12.2017.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування за період з 12.12.2010 по 12.12.2017 та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати нарахованої за період з 12.11.2010 по 22.07.2011 пенсії; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.    
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апелянта повторюють доводи, за якими відповідач заперечував проти позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що оскільки позивач у порушенні своїх прав був обізнаний у грудні 2017 р., коли здійснена виплата нарахованої у розмірі 29085,35 грн. пенсії, а з позовом звернувся у вересні 2019, вимоги позивача мають бути залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. 
            Вважає безпідставним стягнення компенсації з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з тих підстав, що компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992  (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Постановою  Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2011 у справі № 2-а-3517/11, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2013, зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області          здійснити перерахунок основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, що були виплачені  ОСОБА_1   в період з 12 листопада 2010 року, виходячи з того, що розмір основної пенсії не може бути меншим шестикратного розміру мінімальної пенсії за віком у відповідний період, розмір додаткової пенсії за віком не може бути меншим 50% мінімальної пенсії за віком у відповідний період, та виплатити на його користь    різницю між розрахованою та фактично виплаченою сумами.
07.07.2014 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 43837073 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-3517/11, виданого 17.06.2014.          
Постановою  державного виконавця від 23.10.2014 у ВП № 43837073 виконавчий лист № 2-а-3517/11, виданий 17.06.2014, повернуто.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2013 у справі № 0417/2а-4085/11 зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області          здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду здоров`ю у відповідності у відповідності до вимог  статті 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  за період з 26.05.2010 по 22.07.2011 з урахуванням різниці, виплачених у цій період.
11.03.2015 позивачем подано Управлінню державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області заяву про прийняття до виконання виконавчого листа № 2а-4085/2011.
Відповідачем на підставі рішення суду з 01.05.2010 здійснено перерахунок пенсії позивача.
Відповідачам на підставі рішення суду з 01.12.2010 здійснено перерахунок пенсії позивача.
Відповідачем 07.05.2015 за № 12377/10/30 направлено відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області довідку про здійснення нарахування на виконання рішення суду, наступного змісту: 
- на виконання  постанови  Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2011 № 2а-3517/11, ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2013 (справа № 2а-3517/11), ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2014 № 2а-3517/11 (провадження № 6а/201/68/2014), ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014 справа № 2а-3517/11 (№ 6а/201/68/20141), якими зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, що були виплачені ОСОБА_1  в період з 12.11.2010, виходячи з того, що розмір основної пенсії не може бути меншим шестикратного розміру мінімальної пенсії за віком у відповідний період, розмір додаткової пенсії за віком не може бути меншим 50% мінімальної пенсії за віком у відповідний період, та виплатити на користь ОСОБА_1  різницю між розрахованою та фактично виплаченою сумами, гр. ОСОБА_1  нараховано суму 29 085,35 грн.
Відповідно до розрахунку від 25.11.2014 на доплату пенсії пенсіонеру ОСОБА_1 :  за листопад 2010:    підлягало виплаті 3    737,66 грн., фактично виплачено 1 615,30 грн., сума доплати 2 122,36 грн.;  за грудень 2010:    підлягало виплаті 5 041,20 грн., фактично виплачено 1 639,11 грн., сума доплати 3 402,09 грн.; за січень 2011:    підлягало виплаті 5 150 грн., фактично виплачено 1    673,75 грн., сума доплати 3    476,25 грн.;  за лютий 2011:    підлягало виплаті 5 150 грн., фактично виплачено 1 673,75 грн., сума доплати 3 476,25 грн.;  за березень 2011:    підлягало виплаті 5 150 грн., фактично виплачено 1 673,75 грн., сума доплати 3 476,25 грн.;  за квітень 2011:    підлягало виплаті 5 245 грн., фактично виплачено 1 704,06 грн., сума доплати 3 541,14 грн.; за травень 2011:    підлягало виплаті 5 245 грн., фактично виплачено 1    704,06 грн., сума доплати 3 541,14 грн.;  за червень 2011:    підлягало виплаті 5 245 грн., фактично виплачено 1    704,06 грн., сума доплати 3    541,14 грн.;  за липень 2011:    підлягало виплаті 4 139 грн., фактично виплачено 1 630,77 грн., сума доплати 2   508,73 грн.;  всього сума доплати: 29 085,35 грн. 
До Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, 16.03.2015 за №    47211576 внесено виконавчий лист № 2а-4085/2011 від 11.03.2014, виданий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.
Згідно з інформацією по рахунку установи банку № 0436, на рахунок позивача 12.12.2017 надійшли грошові кошти у сумі 29 085,35 грн.
          Суд першої інстанції вважав, що оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії відповідачем, що встановлено судовими рішеннями, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати,  та належним способом захисту порушеного права позивача вважав зобов`язання відповідача здійснити нарахування за період з 12.12.2010 по         12.12.2017 та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати нарахованої за період з 12.11.2010 по 22.07.2011 пенсії.
Одночасно суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити таке нарахування протягом місця та протягом трьох місяців забезпечити виплату,  не можуть бути задоволено, оскільки судове рішення має бути виконано у добровільному або примусовому порядку, що не передбачає встановлення судом заявлених позивачем строків.
Також суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю у зв`язку    із тим, що здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, передбачене  статтею 382 КАС України, є одним із засобів судового контролю, якому передує примусове виконання судового рішення за виданим судом виконавчим листом органами примусового виконання рішень за  Законом України «Про виконавче провадження».
Судове рішення оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до  Закону № 2262-ХІІ, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
На виконання постанови   Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2011 у справі № 2-а-3517/11, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2013, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області          здійснити перерахунок основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, що були виплачені  ОСОБА_1   в період з 12.11.2010 р., виходячи з того, що розмір основної пенсії не може бути меншим шестикратного розміру мінімальної пенсії за віком у відповідний період, розмір додаткової пенсії за віком не може бути меншим 50% мінімальної пенсії за віком у відповідний період, та виплатити на його користь    різницю між розрахованою та фактично виплаченою сумами, та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2013 у справі № 0417/2а-4085/11, яким зобов`язано ГУ ПФУ  в Дніпропетровській області          здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю,  відповідно до   статті 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  за період з 26.05.2010 р. по 22.07.2011 р. з урахуванням різниці, виплачених у цій період, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача.
Відповідачем 07.05.2015 р. направлено відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області довідку про здійснення нарахування на виконання рішення суду, за змістом якої  на виконання  постанови  Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2011 р. № 2а-3517/11, ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2013 р. (справа № 2а-3517/11), ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2014 р. № 2а-3517/11 (провадження № 6а/201/68/2014), ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014 р. справа № 2а-3517/11 (№ 6а/201/68/20141), якими зобов`язано ГУ ПФУ здійснити перерахунок основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, що були виплачені ОСОБА_1  в період з 12.11.2010 р., виходячи з того, що розмір основної пенсії не може бути меншим шестикратного розміру мінімальної пенсії за віком у відповідний період, розмір додаткової пенсії за віком не може бути меншим 50% мінімальної пенсії за віком у відповідний період, та виплатити на користь ОСОБА_1  різницю між розрахованою та фактично виплаченою сумами, гр. ОСОБА_1  нараховано суму 29 085,35 грн., яка на той час не виплачена.
До реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, 16.03.2015 р. за №    47211576 внесено виконавчий лист № 2а-4085/2011 від 11.03.2014 р., виданий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.
12.12.2017 р. на рахунок позивача перераховані грошові кошти у сумі 29 085,35 гр
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159  (далі - Порядок № 159).
Статтями  1,  2 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що  підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення  Закону № 2050-ІІІ  і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Згідно з пунктом  4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у  статті 3 Закону № 2050-ІІІ  та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої  статтею 55 Закону № 2262-XII,  статтею 2 Закону № 2050-ІІІ  та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). 
Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Згідно з пунктом 2 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі №21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі №681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі №522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі №521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18 та від 10.04.2019 №686/13725/17.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що порушення строків  виплати перерахованої пенсії є підставою для нарахування та виплати позивачу  компенсації втрати частини доходів.
Судом першої інстанції розглянуті доводи відповідача, висловлені в обґрунтування своєї позиції.
У спростування доводів відповідача про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із особливостями процедури примусового виконання рішення, а також про наявність у позивача права  на одержання компенсації в розмірі 3%    річних від сплачених сум відповідно до  Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VI від 05.06.2012  р., суд зазначає, що  таке право позивача не спростовує та не відміняє право позивача й на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати. 
Крім того, нарахування на виконання судових рішень коштів в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії, є доходом в розумінні  статті 2 Закону № 2050-ІІІ.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03.07.2018 у справі № 521/940/17, від 19.09.2019 у справі № 522/2370/17, від 19.12.2019 у справі №    522/1189/17.
Також є правильним зазначення судом першої інстанції, що оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії відповідачем, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду суд також визнає необґрунтованим та зазначає, що ухвалою суду першої інстанції  від 12.09.2019 р. задоволено клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, визнано поважними причини пропуску строку звернення та поновлено строк звернення позивача до суду із цим позовом.
Крім того, відповідачем в апеляційній скарзі не приведено жодних доводів у заперечення на цю ухвалу, як це передбачено частиною 3 статті 293 КАС України, відповідно до якої заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 р. в справі № 160/5116/19 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 р. в справі № 160/5116/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 25.08.2020 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 25.08.2020 р.
  
           Суддя-допаовідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко