УХВАЛА

17 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 1.380.2019.003729
адміністративне провадження № К/9901/20085/20
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О. В., 
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2020 року 
у справі № 1.380.2019.003729
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції у Львівській області 
про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.003729 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2020 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ від 20.06.2019 № 368 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста режимно - секретного сектору Залізничного ВП ГУНП у Львівській області.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді спеціаліста режимно - секретного сектору Залізничного ВП ГУНП у Львівській області з 21.06.2019. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 161787,12 грн без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді спеціаліста режимно - секретного сектору Залізничного ВП ГУНП у Львівській області з 21.06.2019 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14095,04 грн без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків, звернуто до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України, в редакції яка діє з 08 лютого 2020 року, підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.   
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.   
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.003729 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя	О.В. Калашнікова