ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 817/1490/18
адміністративне провадження № К/9901/4726/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В.
розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без виклику сторін в касаційній інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою прокуратури Рівненської області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року (судді Кузьмич С.М., Сапіга  В.П., Шавель  Р.М.), 
Суть спору та встановлені судами фактичні обставини справи.
1. У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Рівненської області (далі також - Прокуратура), в якому просив: захистити його конституційні права і свободи та визнати перевірку, проведену прокуратурою Рівненської області за скаргою від 06.03.2018, бездіяльністю, порушенням прав визначених Конституцією України, Законом України «Про звернення громадян», Законом України «Про прокуратуру»; зобов`язати прокуратуру Рівненської області провести повну, всебічну перевірку за скаргою від 06.03.2018, на виконання вимог Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про прокуратуру».
2. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.03.2018 звернувся до Генеральної прокуратури України зі скаргою на протиправні дії прокурора Рівненської місцевої прокуратури Пінчука Д.В. при проведені перевірки за скаргою (позивача) від 16.06.2017. Заступник начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні кримінальних покарань та пробації Генеральної прокуратури України В. Руденко повідомив, що скаргу від 06.03.2018 направлено для розгляду прокуратурі Рівненської області. 
3. За результатами розгляду цього звернення Прокуратура 16.04.2018 повідомила ОСОБА_1 , що його скарга розглянута та порушень в діях прокурора Рівненської місцевої прокуратури Пінчука Д.В. не встановлено. 
4. Позивач вважав, що перевірка за його скаргою від 06.03.2018 на дії прокурора Пінчука  Д.В. була поверховою, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.
5. У справі встановлено, що 16.06.2017 ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Рівненської місцевої прокуратури, в якій зазначив, що адміністрація установи, де він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі (Городищенська виправна колонія № 96), порушує його права тим, що обмежує доступ до інтернету та не залучає до оплачуваної роботи. 
6. У відповідь Рівненська місцева прокуратура листом від 19.07.2017 №  694-11 повідомила, що відповідно до даних Журналу обліку засуджених, ОСОБА_1 з квітня 2017 року одинадцять разів надавалися платні послуги користування глобальною  мережею Інтернет. Перевіркою фактів нарахування адміністрацією установи виконання покарань, зайвих коштів за користування Інтернетом - не виявлено. З приводу працевлаштування повідомлено, що позивач залучався до праці у виді виготовлення подарункових пакетів, однак у зв`язку з відсутністю об`ємів робіт до праці на даний час не залучається. 
7. Одночасно повідомлено, що наразі виправна колонія вирішує питання про укладення договору із замовником щодо виготовлення ротангових меблів та залучення засуджених до довічного позбавлення волі, зокрема позивача, до цього виду робіт. Крім того, 05.07.2017 установа виконання покарань видала позивачу диск з технічним записом судового засідання апеляційного суду Рівненської області, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 
8. Не погодившись з такою відповіддю Рівненської місцевої прокуратури, позивач 06.03.2018 звернувся із скаргою до Генеральної прокуратури України на протиправні дії прокурора Рівненської місцевої прокуратури Пінчука Д.В., у якій просив провести перевірку діяльності цього прокурора та за вчиненні протиправні дії притягнути його до відповідальності, оскільки прокурор не встановив протиправних дій адміністрації колонії та одночасно подав керівнику місцевої прокуратури недостовірні відомості. На підтвердження порушеного права позивач просив врахувати постанову Рівненського окружного суду від 29.09.2017 у справі №  817/1086/17. 
9. Зазначеною постановою Рівненський окружний адміністративний суд визнав протиправною бездіяльність Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» щодо незабезпечення ОСОБА_1 оплачуваною працею відповідно до поданої заяви від 04.05.2017; зобов`язав Державну установу «Городищенська виправна колонія (№96)» створити умови для забезпечення ОСОБА_1 суспільно корисною оплачуваною працею відповідно до поданої заяви від 04.05.2017. 
10. Суди попередніх інстанцій встановили, що звернення (скаргу) ОСОБА_1 від 06.03.2018 (щодо незгоди із відповіддю Рівненської місцевої прокуратури, якою, на його думку, не проведено належної перевірки щодо незабезпечення його адміністрацією Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)», оплачуваною працею та з інших питань) Генеральна прокуратура України скерувала Прокуратурі.
11. За результатами розгляду вказаного звернення Прокуратура надіслала ОСОБА_1 листа від 16.04.2018 №16-1708-17, у якому зазначено, що на виконання постанови суду від 29.09.201 у справі №  817/1086/17, для пошуку роботи чоловікам, засудженим до довічного позбавлення волі, адміністрація установи опрацьовувала відповідні пропозиції у друкованих періодичних виданнях та оголошення в мережі Інтернет, що підтверджується рапортом працівників Виправної колонії № 96. Як наслідок, 07.12.2017 між ВК № 96 та ТзОВ «Каскад - Імпрейсон» укладено договір про надання послуг щодо приклеювання ручок до паперових пакетів. Цей договір діяв до 27.02.2018, після чого був розірваний. Наразі діяльність установи щодо пошуку роботи для засуджених до довічного позбавлення волі продовжується.
12. З приводу позиції прокурора, який заперечував проти клопотання захисника ОСОБА_1 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з`ясовано, що така позиція пов`язана із тим, що практика суддів із цих питань є неоднозначною. 
13. У підсумку зазначено, що за наслідками розгляду звернення щодо питань, які порушив позивач, порушень не виявлено. 
14. Вважаючи, що належної перевірки з приводу питань, порушених у скарзі від 06.03.2018 року, Прокуратура не провела, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 
15. Рівненський окружний адміністративний суд рішенням від 11 липня 2018 року відмовив у задоволенні позову.
16. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 21 грудня 2018 року скасував рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року та прийняв нове, яким позовні вимоги задовольнив частково.
16.1. Визнав відповідь прокуратури Рівненської області від 16.04.2018 № 16-1708-17 в частині результатів перевірки прокурора щодо неправомірних дій ВК № 96 протиправною; зобов`язав прокуратуру Рівненської області повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 06.03.2018 в частині встановлення протиправності дій ВК № 96. В іншій частині в задоволенні позову відмовив.
17. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що зі скаргою на дії прокурора Пінчука Д.В. від 06.03.2018 (яка надійшла спершу до Генеральної прокуратури України і яку потім скеровано до Прокуратури) ОСОБА_1 звернувся у порядку звернення громадян відповідно до Закону України від 02.10.1996 №  393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР). 
18. На виконання вимог Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) Прокуратура в межах своїх повноважень провела перевірку щодо повноти розгляду Рівненською місцевою прокуратурою звернення ОСОБА_1 із вказаних у ній питань, у підсумку порушень (в діях прокурора) не виявила.
19. Суд першої інстанції зазначив, що при проведенні перевірки фактів порушення прав та свобод позивача, викладених у скарзі від 06.03.2018, відповідач надав вичерпну та повну відповідь щодо кожного із порушених позивачем питань. Зауважив з цього приводу, що адміністрація установи вживала необхідних заходів для виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 817/1086/17 від 29.09.2017, а з приводу заперечень прокурора щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання надано пояснення. 
20. Суд першої інстанції підсумував, що відповідач відповідно до вимог статей 19, 20 Закону №  393/96-ВР, об`єктивно, всебічно і вчасно розглянув скаргу позивача та повідомив останнього про результат розгляду.
21. Стосовно зауважень позивача про недотриманням адміністрацією установи положень Кримінального виконавчого кодексу України та не вжиття заходів реагування посадовими особами прокуратури, суд першої інстанції зазначив, що ці питання не можуть бути предметом розгляду/вирішення в порядку адміністративного судочинства.
22. Суд апеляційної інстанції з такими висновками не погодився, позаяк вважав, що скаргу позивача від 06.03.2018 розглянули поверхово. Зокрема апеляційний суд звернув увагу на те, що з відповіді прокурора від 19.07.2017 № 694-11 не зрозуміло, який період було охоплено перевіркою. 
23. Крім того, як зазначив апеляційний суд, представник відповідача в судовому засіданні так і не зміг підтвердити своїх доводів щодо забезпечення ОСОБА_1 оплачуваною працею в зазначений період, оскільки не представив платіжних відомостей за період роботи в період з 04.05.2017 по 19.07.2017, що з його слів доводили повноту проведення перевірки. 
24. Пояснення ОСОБА_2 , на яких теж спиралися доводи відповідача, суд апеляційної інстанції розцінив критично, зазначивши, що з них неможливо встановити коли вони були відібранні та якого періоду стосувалися.
25. Апеляційний суд зауважив також, що суд першої інстанції не надав належної оцінки постанові Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 817/1086/17 від 29.09.2017 у площині спірних відносин в цій справі. 
26. Щодо доводів апелянта про неправомірні дії прокурора Рівненської місцевої прокуратури Пінчука Д.В. щодо заперечення проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_1 - Іващенко І.І., про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання суд апеляційної інстанції зазначив, зокрема, що позиція прокурора в судовому засіданні не є вирішальним чинником при прийнятті судового рішення.
27. У підсумку апеляційний суд зазначив, що за результатами опрацювання матеріалів перевірки Рівненської місцевої прокуратури за попереднім зверненням ОСОБА_1 і прокуратури області, рішень Рівненського окружного адміністративного та Рівненського районного судів, факти зволікання з розглядом звернення засудженого або невиконання чи неналежного виконання службових обов`язків прокурором місцевої прокуратури Пінчуком Д.В. відсутні. Водночас апеляційний суд роз`яснив, що в разі наявності у ОСОБА_1 фактів про вчинення прокурором Пінчуком Д.В. дисциплінарного проступку він може звернутися із скаргою (заявою) рекомендованого зразка до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.
Касаційне оскарження.
28. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
29. На думку Прокуратури, висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на хибній правовій оцінці доказів і обставин справи та неправильному застосуванні норм законодавства. 
30. З-поміж іншого заявник звернув увагу на те, що суд апеляційної інстанції помилково підмінив предмет спору в цій справі, відповідно предмет доказування, відтак неправильно вирішив цей спір. У цьому зв`язку пояснив, що звернення до суду з цим позовом пов`язано з розглядом скарги позивача від 06.03.2018 на дії прокурора Пінчука  Д.В. Протиправність таких дій позивач пояснив тим, що цей прокурор, беручи участь 16.12.2017 у розгляді Рівненським районним судом справи № 569/15206/16-к, висловив заперечення з приводу клопотання захисника позивача щодо зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбування покарання.
32. Крім того, позивач раніше подав скаргу від 16.06.2017 на дії виправної колонії, де він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, щодо незабезпечення його оплачуваною працею. Перевіркою обставин за цією скаргою займався прокурор Пінчук   Д. В. , який в підсумку не виявив порушень та підстав для прокурорського реагування. 
33. Позивач з таким результатом розгляду своєї скарги від 16.06.2017 не погодився, відтак подав згадану скаргу від 06.03.2018, у якій просив провести перевірку щодо дій прокурора Пінчука Д.В. та притягнути його до відповідальності. 
34. Зі змісту пояснень відповідача, наведених в касаційній скарзі, можна зрозуміти, що він звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції при прийнятті рішення фактично давав оцінку скарзі позивача від 16.06.2017 і результатам/висновкам за наслідками проведеної перевірки за цією скаргою, тоді як предмет спору полягав у дотриманні відповідачем вимог законодавства при розгляді скарги від 06.03.2018 (на дії прокурора Пінчука Д.В.). 
35. Відповідач зазначив також, що апеляційний суд неправильно застосував до спірних відносин норми кримінально-виконавчого законодавства, яке регулює порядок залучення до праці засуджених до довічного позбавлення волі, зокрема не взяв до уваги, що залучення позивача (засудженого до довічного позбавлення волі) до оплачуваної праці можливе лише з врахуванням вимог тримання у приміщеннях камерного типу, що передбачено частиною третьою статті 151 Кримінально-виконавчого кодексу України.
36. Прокуратура переконує, що звернення позивача від 06.03.2018 розглянуто на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Усі порушені заявником питання були розглянуті, у зв`язку із чим законних прав та інтересів ОСОБА_1 не порушено. 
37. Відповідач додав також, що під час перевірки за вказаним зверненням ОСОБА_1 письмово повідомив, що порушене ним питання про право на забезпечення його оплачуваною працею є вирішеним. З усіма матеріалами перевірки ОСОБА_1 ознайомився 06.10.2017. 
38. Стосовно постанови Рівненського окружного адміністративного суду у справі №  817/1086/17 від 29.09.2017 відповідач зазначив, що на дату завершення перевірки Рівненською місцевою прокуратурою за зверненням ОСОБА_1 такого рішення ще не було і прокурор Пінчук
Д.В. не міг взяти його до уваги.
39. ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, зі змісту якого можна зрозуміти, що позивач повністю погоджується з висновками апеляційного суду. Переконує, що оскаржене судове рішення відповідає критеріям законності та обґрунтованості, підстав для його скасування немає. 
40. Представник ОСОБА_1 - адвокат Панчелюга К.М. теж надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити оскаржене судове рішення без змін.
41. Зазначила, що 06.03.2018 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії прокурора Пінчука  Д.В. при проведенні перевірки за скаргою позивача від 16.06.2017 до Генеральної прокуратури України, яке направила це звернення на розгляд Прокуратури.
42. Переконує, що факт протиправної бездіяльності Державної установи «Городищенська виправна колонія № 96» щодо незабезпечення ОСОБА_1 оплачуваною працею встановлено постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.09.2017 у справі № 817/1086/17 (яка набрала законної сили 04.11.2017). З посиланням на частину четверту статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) представник позивача зазначила, що ці обставини доказуванню не підлягають. Натомість за результатами перевірки, яку провела Рівненська районна прокуратура за скаргою позивача від 16.06.2017 з приводу тих самих питань (незабезпечення оплачуваною працею), порушень не виявлено, що, судячи з пояснень представника позивача, є неприйнятним. 
Релевантні джерела права. 
43. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
44. Згідно із частиною другою статті 26 Закону № 1697-VII прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян в органах та установах, шляхом проведення регулярних перевірок, а також у зв`язку з необхідністю належного реагування на відомості про можливі порушення законодавства, що містяться у скаргах, зверненнях чи будь-яких інших джерелах. У межах реалізації зазначеної функції прокурор має право залучати відповідних спеціалістів.
45. Відповідно до частини другої статті 22 Кримінально-виконавчого кодексу України письмові вказівки прокурора щодо додержання встановлених законодавством порядку і умов тримання осіб у місцях, зазначених у частині першій цієї статті, а також письмові вказівки прокурора, надані іншим органам, які виконують судові рішення у кримінальних справах, є обов`язковими і підлягають негайному виконанню.
46. Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
47. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
48. Відповідно до статті 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
49. Відповідно до статті 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
50. За статтею 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Висновки Верховного Суду. 
51. Встановлені у цій справі обставини стисло можна резюмувати так: ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Городищенській виправній колонії № 96. 16.06.2017 він звернувся зі скаргою до Рівненської місцевої прокуратури з приводу дій адміністрації виправної колонії, зокрема з приводу того, що його як засудженого не забезпечують оплачуваною працею. 
52. За результатами перевірки обставин, повідомлених у вказаній скарзі, Рівненська місцева прокуратура не виявила порушень та підстав для прокурорського реагування, про що повідомила автора звернення.
53. Позивач з таким результатом перевірки не погодився, відтак подав ще одну скаргу від 06.03.2018, але уже на дії прокурора Рівненської місцевої прокуратури Пінчука Д.В. (який проводив перевірку за першою скаргою).
54. Зважаючи на те, що приводом для звернення зі скаргою від 06.03.2018 слугували, в тому числі, обставини щодо перевірки прокурором Пінчуком Д.В. дій/бездіяльності адміністрації Городищенської виправної колонії (№  96) щодо забезпечення позивача оплачуваною працею, мотиви/виклад обставин цієї скарги, принаймні у вказаній частині, збігаються з тими, які зазначено у скарзі від 16.06.2017. 
55. Окрім того, беручи до уваги мотиви звернення до суду з цим позовом, є підстави вважати, що звернення зі скаргою (від 06.03.2018) на дії прокурора щодо перевірки дій адміністрації цієї виправної колонії зумовило певною мірою також і те, що Рівненський окружний адміністративний суд постановою від 29.09.2017 у справі №  817/1086/17 визнав протиправною бездіяльність Державної установи «Городищенська виправна колонія (№  96) щодо незабезпечення ОСОБА_1  оплачуваною працею відповідно до поданої заяви від 04.05.2017. 
56. Отож, одні і ті самі обставини по суті були предметом перевірки місцевої прокуратури за скаргою ОСОБА_1 від 16.06.2017 та судового розгляду у справі №  817/1086/17 за вказаним  позовом ОСОБА_1 , але отримали різну правову оцінку, що слугувало для позивача одним із аргументів протиправності дії прокурора під час перевірки за скаргою від 16.06.2017 (що власне і зазначено у скарзі від 06.03.2018). 
57. Насамперед треба зауважити, що предметом цього позову є дії Прокуратури щодо розгляду скарги позивача від 06.03.2018. До спірних правовідносин застосовуються положення Закону № 393/96-ВР, а також положення Закону № 1697-VII та Кримінально-виконавчого кодексу України. 
58. У справі встановлено, що згадане звернення позивача від 06.03.2018 розглянуто своєчасно, про результати теж повідомлено належним чином. Суд апеляційної інстанції, судячи зі змісту оскарженої постанови, в цій частині погодився з висновками суду першої інстанції. Водночас апеляційний суд, розглядаючи справу, звернув увагу на обсяг та повноту прокурорської перевірки за скаргами позивача саме стосовно дій адміністрації Державної установи «Городищенська виправна колонія (№  96), відтак ухвалив в цій частині нове рішення.
59. У контексті обставин справи та вимірі спірних відносин треба зазначити, що з огляду на предмет скарги позивача від 06.03.2018 суд апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, дійшов помилкового висновку про те, що її розгляд був поверховим. У цьому зв`язку є підстави погодитися з доводами відповідача про те, що апеляційний суд дещо змістив предмет спору, внаслідок чого розгляд справи точився навколо дій адміністрації установи щодо забезпечення позивача оплачуваною працею і дій прокуратури, яка, на думку апеляційного суду, не в повному обсязі перевірила обставини, з приводу яких подано скаргу. Таким чином, апеляційний суд фактично давав оцінку діям прокуратури при розгляді скарги ОСОБА_1 від 16.06.2017. 
60. Колегія суддів погоджується, що певною мірою зміст обох згаданих скарг позивача щодо дій адміністрації установи відбування покарання збігається, водночас треба пам`ятати, що предмет у них різний, що своєю чергою передбачає  різний/інший обсяг доказування. 
61. Ще раз підкреслимо, що скарга позивача від 06.03.2018 стосувалася дій прокурора Пінчука Д . В. і притягнення його до відповідальності. У цій скарзі ОСОБА_1 , окрім як вже згаданих дій при проведенні перевірки за скаргою від 16.06.2017, висловив також свою думку з приводу правової позиції того самого прокурора у справі № 569/15206/16-к, зокрема про те, що він  заперечував проти клопотання захисника - адвоката Іващенко  І.І. в інтересах засудженого ОСОБА_1 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
62. Стосовно останнього зауважимо, що за правилами статті 45 Закону № 1697-VII рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.
63. З урахуванням зазначеного, в цій частині колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що правова позиція прокурора, висловлена у судовому засіданні, не є підставою для притягнення його до відповідальності.
64. Щодо висновків апеляційного суду про неналежний розгляд скарги від 06.03.2018, то такі, на думку колегії суддів, є помилковими і ґрунтуються на неправильній правовій оцінці спірних правовідносин.
65. Те, що за наслідками проведеної перевірки відповідач не знайшов підстав для притягнення прокурора Пінчука Д.В. до відповідальності не є достатнім свідченням того, що перевірку за скаргою від 06.03.2018 проведено поверхово. Так само не може слугувати підставою для відповідальності прокурора невжиття ним заходів прокурорського реагування. З цього приводу треба теж зауважити, що дії прокурора щодо здійснення нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, не є об`єктом контролю суду адміністративної юрисдикції. У контексті цього спору, що виник у зв`язку із розглядом прокуратурою скарг (зокрема тих, які стосуються дій установ виконання покарань) суд адміністративної юрисдикції дає правову оцінку власне діям адресата цього звернення на предмет повноти, своєчасності, належності розгляду такого звернення у зіставленні з вимогами Закону № 393/96-ВР. Водночас правова оцінка обставин, ситуації, з приводу якої подано скаргу, у зіставленні з діями/рішеннями прокуратури/прокурора у вимірі того, чи є підстави для прокурорського реагування за цією скаргою (в рамках нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян), на думку колегії суддів, не охоплюється предметом доказування в такій справі. 
66. Зважаючи на наведені мотиви, посилання на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 29.09.2017 у справі №  817/1086/17 як підтвердження неправомірних дій прокурора під час перевірки виправної колонії № 96 за скаргою позивача від 16.06.2017 не доводить обґрунтованості позовних вимог в цій справі. 
67. З огляду на різну юридичну природу правовідносин, які виникли у зв`язку з розглядом адміністративним судом справи №  817/1086/17 і скарг ОСОБА_1 від 16.06.2017 та від 06.03.2018, порівнювати чи зіставляти їх, зокрема у площині цього спору, є помилковим.
68. Позивач має право як подати скаргу на дії виправної колонії, у якій він відбуває покарання, так і звернутися за захистом своїх прав до суду, що він і зробив. Водночас, наявність судового рішення, яке набрало законної сили, яким Державну установу «Городищенська виправна колонія (№ 96)» зобов`язано забезпечити ОСОБА_1 оплачуваною працею, не покладає на Прокуратуру зобов`язань вживати заходів для виконання вказаного судового рішення. 
69. Підсумовуючи колегія суддів зазначає, що в обсязі встановлених в цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних відносин законним і обґрунтованим є рішення суду першої інстанції, яке апеляційний суд скасував помилково. 
70. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
71. Згідно з частинами першою, другою статті 341 КАС (тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
72. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
73. Відповідно до частини першої статті 352 КАС суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15  січня 2020 року № 460-IX, статтями 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу прокуратури Рівненської області задовольнити. 
2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року в цій справі скасувати і залишити в силі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                М. І. Смокович 
Судді                                                                                          Н. А. Данилевич
                                                                                                              Н. В. Шевцова