ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/528/20 Справа № 205/6634/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Надра” на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_2 , про заборону вчиняти певні дії та визнання договору іпотеки припиненим, - 

                                В С Т А Н О В И Л А:
       13 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_2 про заборону вчиняти певні дії та визнання договору іпотеки припиненим. Позивач просив визнати припиненим Договір іпотеки № 1718/1 від 25.10.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. за реєстровим № 6587, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк «Надра». Вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про обтяження (тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження 1409502), зареєстровані приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. 25.10.2004 року за № 1409502. Вилучити з Державного реєстру іпотеки відомості про обтяження (тип обтяження: іпотека; реєстраційний номер обтяження 1585718), зареєстровані приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. 30.12.2004 року та стягнути судові витрати по справі.
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1  до ПАТ КБ «Надра», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра»,  ОСОБА_2 , про заборону вчиняти певні дії та визнання договору іпотеки припиненим задоволено. Визнано припиненим Договір іпотеки, що був укладений 25.10.2004 року між ПАТ КБ «Надра» та  ОСОБА_2  і ОСОБА_1  та посвідчений 25.10.2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. за реєстровим № 6587. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1  пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. 
       Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року вирішено доповнити п. 4 резолютивної частини рішення суду, виклавши його в наступній редакції: «Вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про обтяження (тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження 1409502), зареєстровані приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. 25.10.2004 року за № 1409502». Доповнити п. 5 резолютивної частини рішення суду, виклавши його в наступній редакції: «Вилучити з Державного реєстру іпотеки відомості про обтяження (тип обтяження: іпотека; реєстраційний номер обтяження 1585718), зареєстровані приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. 30.12.2004 року».
       Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ “Надра” подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог (а.с.124-129).
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2004 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 8/2004/840-К/1718, згідно з яким останні отримали кредит у сумі 14400 доларів США з кінцевим терміном повернення коштів – 24.10.2019 року (а.с. 16-17).
       Судом також встановлено, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року, між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки № 1718/1, в силу якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).
       Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2011 року по цивільній справі № 2-1940/11 позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволені, вирішено стягнути солідарно з останніх на користь банку заборгованість за Кредитним договором № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року у сумі 280 764 грн. 37 коп. та судові витрати по справі. Заочне рішення набрало законної сили (а.с.20).
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 року по цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовлено, вирішено питання судових витрат (а.с. 21-26).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду справи встановлено, що через пропуск строку позовної давності банк втратив право задовольнити свої майнові вимоги за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено таке зобов`язання, стороною відповідача не надано жодного доказу існування майнових вимог поза строками такої давності, чи не врегульованих кредитних зобов`язань між сторонами. У зв`язку із чим, вказаний іпотечний договір має бути визнаний припиненим на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
При цьому ч.1 ст.575 ЦК України визначає іпотеку як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Згідно ч. 1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Вказаний перелік не є вичерпним, адже вказана норма матеріального закону передбачає припинення права застави також в інших випадках, встановлених законом.
Статтею 28 Закону України «Про заставу» передбачено також припинення застави при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави, та в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється також у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним.
У відповідності до вимог ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
       В даному випадку, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до умов кредитного договору від 25.10.2004 року, що укладений між ПАТ «КБ «Надра» та позивачем кінцевий термін повернення коштів було визначено сторонами 24.10.2019 року (а.с. 16-17).
       Разом із цим, матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2011 року із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнута заборгованість за кредитним договором № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року у сумі 280764 грн. 37 коп.
       Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор (банк), відповідно до приписів ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.
       Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені судом, дійшов вірного висновку про те, що через пропуск строку позовної давності банк втратив право задовольнити свої майнові вимоги за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено таке зобов`язання, стороною відповідача не надано жодного доказу існування майнових вимог поза строками такої давності, чи не врегульованих кредитних зобов`язань між сторонами. У зв`язку із чим вказаний іпотечний договір має бути визнаний припиненим на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку».
       Доводи апеляційної скарги, що банк має право звертатися за захистом свого порушеного права до суду в строк до 24.10.2019 , відповідно до дії кредитного договору №8/2004/840-К/41718 від 25 жовтня 2004 року, колегія суддів відхиляє, як таке, що суперечить приписам ч.2 ст.1050 ЦК України. 
       Вимоги позивача про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони відчуження майна та вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є взаємопов`язаними та такими, що випливають одна з одної, а тому підлягають задоволенню.
       Доводи апеляційної скарги, що зобов`язання вважається виконаним, коли боржником сплачено не тільки суму боргу, а й інші суми, передбачені нормами ЦК України, як зазначено в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі № 369/9787/15-ц, колегія суддів відхиляє, оскільки нарахування, що здійснені за ч.2 ст.625 ЦК, не охоплюються умовами кредитного договору, а мають іншу правову природу. З окремими вимогами щодо погашення штрафних санкцій, нарахованих за ст.. 625 ЦК, банк до позивача не звертався.
       Наданий до суду апеляційної інстанції розрахунок заборгованості, станом на 17 червня 2019 року, колегія суддів відхиляє, оскільки після того, як банк скористався правом дострокового звернення, він продовжив нараховувати відсотки за користування кредитом, вбачається що заборгованість збільшилася з моменту винесення заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2011р.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права ґрунтуються на неправильному тлумаченні законодавства, що регулює спірні правовідносини. Вказані доводи спростовуються змістом правильно застосованих судом першої інстанції норм матеріального права з урахуванням встановлених у справі фактичних обставин.
       В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.
       З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Надра” — залишити без задоволення.
       Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       
       Судді: