ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1126/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/7631/16-ц Категорія:  	Коваль А. Б. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 липня 2020 року : Черкаський  апеляційний суд в складі:

суддів                                            Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новіков О.М. 
за участю секретаря                          Анкудінов О.І.                               

       розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2020 року, ухваленого у складі судді Коваля А.Б., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и в :

       У грудні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим підписав заяву № б/н від 20 квітня 2010 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 4200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
               Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. 
               Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту.
               Відповідач умови договору не виконував, внаслідок чого станом на 24 листопада 2016 року має заборгованість у розмірі 20919 гривень 79 копійок, з яких:
- 3988 гривень 67 копійок – заборгованість за кредитом; 
- 13558 гривень 75 копійок – заборгованість по процентам за користування кредитом;
- 1900 гривень – заборгованість за пенею та комісією;
- 500 гривень – штраф (фіксована частина);
- 972 гривень 37 копійок (процентна складова).
На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 20919 гривень 79 копійок за кредитним договором №б/н від 20 квітня 2010 року та судові витрати у розмірі 1378 гривень.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Своє рішення суд мотивував тим, що надана позивачем як доказ укладення кредитного договору між банком та ОСОБА_1 , анкета-заява відповідача про бажання отримати банківську карту та довідка про умови кредитування, не є належним та достатнім доказом на підтвердження існування договірних кредитних відносин між сторонами по справі, оскільки вони не містять узгодженого між сторонами строку виконання зобов`язань, розміру кредитного ліміту та строку дії договору, виду платіжного продукту, який використовується відповідачем. Відмову у стягненні штрафу та пені, суд мотивував подвійним притягненням особи до юридичної відповідальності. Також суд зазначив, що банком не доведено зняття відповідачем 4044,50 гривень, оскільки не спростовано твердження відповідача, що зазначена сума не санкціоновано була знята про що він повідомив банк та правоохоронні органи. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга вмотивована тим, що крім заяви, відповідачем також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», отже, укладаючи кредитний договір сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. Позичальник  отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався кредитним лімітом банку, що підтверджується випискою про рух коштів, а також прослідковується з розрахунку заборгованості. Матеріали справи не містять доказів протиправного заволодіння коштами іншою особою.
       У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що в підписаній заяві анкеті відсутній розмір кредитного ліміту, вид картки та термін її дії, а надані Банком «Умови та Правила надання банківських послуг» не містять його підпису, що вказує на відсутність укладеного договору, а довідка про умови кредитування має нерозбірливий підпис, який частково схожий на підпис відповідача. В позовній заяві та розрахунку зазначений договір як б/н, а до апеляційної скарги додано виписку по рахункам де вже зазначений номер договору, при цьому такий доказ поданий з порушенням вимог процесуального права. Про несанкціоноване зняття з рахунку грошових коштів, відповідач повідомляв як банк так і правоохоронні органи, а тому відповідач не може нести відповідальність за завдані збитки. На підставі викладеного відповідач просив відхилити подану апеляційну скаргу.
       Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. 
В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву № б/н від 20 квітня 2010 року згідно якої отримав кредит в розмірі 4200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
       Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 8)
У вказаній заяві відповідач просить банк надати йому платіжну карта кредитка «Універсальна».
       Також відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої застосовується базова процентна ставка 2,5 % на місяць тобто 30,00% річних, передбачено умови повернення кредиту (а.с. 9).
       Таким чином, сторони в належній формі, погодили умови договору щодо порядку та розміру сплати процентів, що спростовує доводи відповідача, про не укладення договору, а доказів того, що на вказаній довідці не підпис відповідача останнім не надано.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 24 листопада 2016 року становить 20919 гривень 79 копійок, яку позивач просив стягнути.
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України  розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Зі змісту довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем, вбачається що базова процентна ставка в місяць становить 2,5 %, тобто 30,00% річних, процентна ставка на місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 3,75%;  розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості: ПЕНЯ =пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/ 30, - нараховується за кожен день прострочення кредиту, а пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 гривень в місяць, - нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні простроченої заборгованості на суму від 50 гривень та більше; штраф за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500 гривень + 5 %  від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії.
       Підписання відповідачем анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, спростовує доводи останнього про не укладення кредитного договору.
       Суд першої інстанції не звернув увагу, що вказана довідка підписана відповідачем, а тому в сукупності із заявою підтверджує умови укладеного договору, в тому числі щодо процентів.
       Однак, суд апеляційної інстанції, хоч і встановив наявність укладеного договору, в тому числі щодо процентів, пені та штрафу не може погодитись з розрахунком заборгованості наданим позивачем. 
       Як вбачається з зазначеного розрахунку станом на 25 січня 2015 року заборгованість по тілу кредиту у відповідача відсутня, а заборгованість за процентами складала 192 гривні 80 копійок. 
       Виходячи з довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем та визнана судом як підтвердження умов укладеного договору, базова процентна ставка в місяць становить 2,5%, тобто 30,00% річних. Процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 3,75 %.
       Несанкціонованого перевищення ліміту кредитування не було, що вбачається з позовної заяви, де зазначений ліміт вказаний банком складає 4200 гривень та розрахунку заборгованості, а тому при розрахунку боргу за процентами не може використовуватись підвищена процентна ставка.
       Таким чином розмір боргу відповідача по процентах за період з 25 січня 2015 року по 24 листопада 2016 року включно складає 2209 гривень 85 копійок. Протягом зазначеного періоду відповідач не сплачував кошти на погашення процентів за кредитом. 
       Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача по процентам складає 2209,85+192,80 = 2402 гривні 65 копійок, яка підлягає стягненню з відповідача. 
       Борг по кредиту складає 3833 гривень 28 копійок.
Щодо вимог про стягнення пені та штрафів, які також позивачем доведені як умови укладеного договору, суд виходить із такого.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003/цс-15 та у постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 765/2104/13-ц.
Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки   «Універсальна» 55 днів пільгового періоду нарахування пені та штрафів передбачено за одне і теж порушення - прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором.
Отже, у суду відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 штрафів в сумі 500 гривень - фіксована частина та 972 гривні 37 копійок - процентна складова.
За умовами укладеного договору відповідач мав зобов`язання щомісячно здійснювати платежі, тому не виконання зазначеного зобов`язання є його порушенням, а відтак по кожному зазначеному платежу, з моменту його порушення, розпочинає відраховуватись строк позовної давності.
Частиною 1 статті 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ч.1 ст.257 ЦК України)
Відповідно до частин 3,4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідач в суді першої інстанції подав заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що строк дії виданої йому банківської картки встановлено до 30 квітня 2013 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності для звернення банком до суду про стягнення з відповідача заборгованості розпочався 01 травня 2013 року та закінчився 30 квітня 2016 року, в той час як позивач звернувся до суду у грудні 2016 року, тобто поза межами строку загальної та спеціальної позовної давності. Крім того, відповідач зазначив, що останній платіж на погашення заборгованості ним особисто було проведено 18 травня 2013 року. 
Однак суд не може погодитись з доводами відповідача, що зазначений строк має відраховуватись з 01 травня 2013 року відповідно до строку дії картки, оскільки такі умови в заяві анкеті та довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, які складають умови договору, - відсутні, а умови і правила надання банківських послуг не підписувались відповідачем, заперечуються ним же самим як частина укладеного договору, про що зазначено у відзиві на позовну заяву, а відтак не підлягають до застосування.
        До суду позивач з зазначеним позовом звернувся у грудні 2016 року , а борг по тілу кредиту та процентах виник починаючи з 25 січня 2015 року, відтак за вказаними вимогами строк позовної давності не пропущений.
       Разом з тим щодо пені встановлена спеціальна позовна давність в один рік, яку позивач частково пропустив (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України), а тому заборгованість по пені підлягає до часткового задоволення.
Доводи відповідача щодо несанкціонованого списання 07 грудня 2014 року з його кредитної карти 4044 гривні 50 копійок є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що така трансакція з перерахування коштів була проведена не відповідачем. 
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин договору приєднання та публічного договору є необґрунтованими. 
Згідно із частинами першою, другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
       На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» крім заяви – анкети, розрахунку заборгованості за кредитним договором, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» посилався також на витяг з умов та правил надання банківських послуг.
       При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови на які посилається позивач.
       Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, а витяг з умов та правил надання банківських послуг таким критеріям не відповідає, і відповідач заперечує, що саме ці умови і правила він розумів під час підписання анкети-заяви. 
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Тому заборгованість відповідача за укладеним кредитним договором складає: по кредиту - 3833 гривень 28 копійок, по процентам - 2402 гривні 65 копійок, пеня – 1000 гривень, а всього сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить – 7235 гривень 93 копійки. 
Суд не може прийняти докази які додані до апеляційної скарги, а саме виписку по рахунку, оскільки апелянтом не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3 ст.367 ЦПК України).
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Перешкод, у передбаченому ЦПК порядку, подати до суду першої інстанції докази у АТ КБ «Приватбанк» не було. 
За таких обставин рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2020 року підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1191 гривень 63 копійок. 
           Керуючись ст. ст. 368, 374, 376,381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – скасувати. 
Ухвалити нове рішення яким: 
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 7235 гривень 93 копійки.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1191 гривна 63 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови виготовлений 9 липня 2020 року.

Судді