ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-1027/10
провадження № 61-21775св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Жданової В. С., 
Ігнатенка В. М.,
 
учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус»,
заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», ОСОБА_1 ,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми 
від 30 вересня 2019 року, постановлену у складі судді Сидоренко А. П., та постанову Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Хвостика С. Г., Собини О. І., Левченко Т. А., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених вимог 
У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус»  (далі - ТОВ ФК «Інвест-Хаус») звернулось до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.
В обґрунтування заяви вказувало, що заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 червня 2010 року стягнено із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») заборгованість за кредитним договором № 102 від 29 лютого 
2008 року. На виконання вказаного рішення суду Зарічним районним судом м. Суми видано виконавчі листи. Постановою державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 23 вересня 2010 року відкрито виконавче провадження № 21598603 з примусового виконання вказаних виконавчих листів.
Вказувало, що 28 травня 2019 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» укладено договір про відступлення прав вимоги № 41448, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, що виникли за кредитним договором № 102 від 29 лютого 
2008 року.
Посилаючись на вказані обставини, просило суд замінити стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» у даній справі, у виконавчих листах, а також у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчих листів № 2-1027/10.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2019 року у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Інвест Хаус» відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що предметом судового розгляду у справі за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» було неналежне виконання відповідачами умов кредитного договору № 102 
від 28 лютого 2008 року, за результатами якого заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 червня 2010 року стягнено із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 341 660,96 грн. На підставі укладеного ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» договору про відступлення прав вимоги від 28 травня 2019 року останнє набуло право вимоги за кредитним договором № 102 від 29 лютого 2008 року, тому відсутні підстави для задоволення вимог заяви про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки заявником не доведено належними і допустимими доказами набуття права вимоги за договором № 102 від 28 лютого 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_1 .
Постановою Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Інвест Хаус» залишено без задоволення, ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2019 року - без змін.
Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із його висновками про недоведення заявником належними і допустимими доказами факту набуття ТОВ «ФК «Інвест Хаус» права вимоги за кредитним договором № 102 від 28 лютого 2008 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У грудні 2019 року ТОВ «ФК «Інвест Хаус» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми 
від 30 вересня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду 
від 12 листопада 2019 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.
Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки в заочному рішенні Зарічного районного суду м. Суми від 29 червня 2010 року неправильно зазначена дата укладення кредитного договору, а саме замість 29 лютого 
2008 року вказано 28 лютого 2008 року.
На думку заявника, факт укладення кредитного договору № 102 саме 29 лютого 2008 року підтверджується іншими документами, що підписувались сторонами кредитного договору під час його укладення, а саме додатками, додатковими договорами, договором поруки та договором застави транспортного засобу.
Заявник вважає, що суди попередніх інстанції не перевірили доводи заявника та не оцінили подані ним докази на підтвердження дійсної дати укладення кредитного договору.
Позиція інших учасників справи
У березні 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу ТОВ «ФК «Інвест-Хаус», у якому послався на безпідставність її доводів та відповідність висновків судів попередніх інстанцій нормам матеріального і процесуального права. Просив врахувати, що заборгованість за виконавчим листом 2-1027/2010 від 26 червня 2010 року, виданим Зарічним районним судом м. Суми, сплачена в повному обсязі.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
У лютому 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 червня 2010 року стягнено із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 102 від 28 лютого 2008 року у розмірі 341 660,96 грн  в солідарному порядку та судові витрати.
З листа Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 6 серпня 2019 року за № 24/52635 суди встановили, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження АСВП № 21598603 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1027/2010, виданого 29 червня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 102 від 28 лютого 2008 року.
28 травня 2019 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладено договір про відступлення прав вимоги № 41448, відповідно до пункту 1 якого банк відступав новому кредитору, а новий кредитор набував належні банку права вимоги банку до позичальників/заставодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору (далі - боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту, договорами застави та договорами поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них), згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору та розширеного електронного реєстру. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та порядку, визначених цим договором.
Зі змісту пункту 2 вказаного договору суди встановили, що за цим договором новий кредитор в день укладення договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів відповідно до 
пункту 4 договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у додатку № 1 до цього договору, сплати штрафних санкцій у розмірах, передбачених основними договорами, та передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.
Додаток № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 41448 від 28 травня 
2019 року містить реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами. Так, відповідно до вказаного додатку ОСОБА_1 вказаний боржником за кредитним договором № 102 від 29 лютого 
2008 року, загальний залишок заборгованості (без пені) складає 2 619 573,32 грн, з яких заборгованість за кредитом - 955 629,95 грн  та заборгованість за процентами - 1 663 943,36 грн.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови 
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги ТОВ «ФК «Інвест Хаус» на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2019 рокуздійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону 
від 3 жовтня 2017 року № 2147?VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції Закону України 
від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення (частина третя статті 401 ЦПК України).
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга статті 11 ЦК України).
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.
Встановивши, що підставою для стягнення із ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 341 660,96 грн заборгованості у даній цивільній справі є невиконання зобов`язання за кредитним договором № 102 від 28 лютого 
2008 року, натомість у додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 41448 від 28 травня 2019 року зазначена інша дата укладення кредитного договору - 29 лютого 2008 року, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про недоведення заявником факту набуття права вимоги за кредитним договором № 102 від 28 лютого 
2008 року, заборгованість за яким стягнена в межах даної справи.
Доводи касаційної скарги про те, що у заочному рішенні Зарічного районного суду м. Суми від 29 червня 2010 року допущена помилка, оскільки дійсною датою укладення ПАТ «ВіЕйБі Банк» та    ОСОБА_1 кредитного договору 
є 29 лютого 2008 року, спростовуються наявною в матеріалах справи належним чином завіреною копією кредитного договору № 102 від 28 лютого 2008 року.
Посилання заявника про те, що факт укладення кредитного договору № 102 саме 29 лютого 2008 року підтверджується іншими документами, що підписувались сторонами кредитного договору під час його укладення, а саме додатками, додатковими договорами, договором поруки та договором застави транспортного засобу, не спростовують висновків судів і не вказують на існування правових підстав для задоволення заяви.
Також підлягають відхиленню аргументи касаційної скарги про ненадання судами належної оцінки доводам заявника щодо дійсної дати укладення кредитного договору, оскільки суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили ці доводи та навели в судових рішеннях мотиви на їх спростування. 
Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками судів попередніх інстанцій, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено і заявник такі не вказує.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої 
статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтею 400 ЦПК Україниу редакції, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» залишити без задоволення.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:  	С. О. Карпенко В. С. Жданова В. М. Ігнатенко