ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" вересня 2020 р.                                       Справа№ 910/2530/16
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Чорногуза М.Г.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Мальченко А.О. 
 секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: 
від позивача: адвокат Каленська М.А., довіреність № 575-02/20 від 16.06.20
від позивача: адвокат Деруга Н.О., довіреність № 569-02/20 від 16.06.20
від відповідача: адвокат Махиніч Н.В., довіреність № 229 від 01.04.20
треті особи явку своїх представників не забезпечили
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
на рішення Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року (повний текст складено 28.10.2019 р.)
у справі № 910/2530/16 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" 
до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 
1. Міністерство аграрної політики та продовольства України
2. Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України
про стягнення 14 252 252,39 грн., 
ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст позовних вимог:
1.1.          ПАТ "Аграрний фонд" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 14252252,39 грн. 
1.2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неналежне, на думку позивача, виконання відповідачем умов договору, призвело до погіршення якісних показників зерна пшениці 3 класу 2013 року врожаю, у кількості 3 985,080 тон, чим завдано позивачу збитки на загальну суму 14 087 257,80 грн. (3 985,080 тон х 2=3 535,00 грн/тонну). 

2.          Короткий зміст рішення суду першої інстанції:
2.1.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року у справі №910/2530/16 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на користь ПАТ "Аграрний фонд" збитки у розмірі 14087257,80 грн. В іншій частині позову відмовлено (т.V а.с.210-226).

3.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги: 
3.1.          АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій викладено прохання оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

4.          Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
4.1          На переконання відповідача, позивачем не доведено наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, оскільки не надано доказів наявності вини відповідача та доказів понесення позивачем збитків у вказаному позивачем розмірі внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань відповідачем, а також причино-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками у вигляді погіршення якості пшениці.
4.2          На переконання відповідача, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують погіршення якісних показників пшениці 3 класу у кількості 3985,080 тон та того, що зазначена пшениця не може бути використана за її первісним призначенням.
4.3          Відповідач зазначає, що відповідність пшениці якісним показникам підтверджується висновком експерта у даній справі.
4.4          Відповідач вважає, що зобов`язання з відшкодування отриманого на зберігання зерна може виникнути лише у передбачених ст. 951 ЦК України та ст. 34 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" випадках.
4.5          Відповідач зазначає про те, що не порушував зобов`язань за договором, а навпаки неодноразово вимагав від ПАТ "Аграрний фонд" відвантажити спірне зерно.
4.6          Позивачу ще у липні 2014 року стало відомо про настання відповідних наслідків довготривалого зберігання зерна, проте дії для запобігання виникненню збитків позивачем не вчинялися.
4.7          За доводами відповідача, він неодноразово звертався до позивача з відповідними листами (протягом серпня - грудня 2014), в яких повідомляв про погіршення якості та необхідності надання дозволів на переміщення зерна та проведення його фумігації. Позивачем лише у січні 2015 року листом № 05/52 від 15.01.2015 надано дозвіл на переміщення, проте не надано дозволу на проведення фумігації (т.І, а.с. 215). А відтак, на думку відповідача, останнім вчинялися всі необхідні дії щодо вчасного повідомлення поклажодавця стосовно якості зерна, необхідності його переміщення та проведення фумігації, проте позивачем, не вчинено належних заходів для того щоб уникнути збитків та погіршення показників якості зерна, переданого на зберігання, зокрема, не відвантажено зерно протягом року та не надано дозволів на вчасне переміщення зерна та проведення його фумігації.

5.          Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:
5.1          Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про те, що на момент передачі відповідачу на зберігання якість зерна відповідала визначеним ДСТУ 3768:2010 показникам якості пшениці 3 класу, а підтвердженням факту погіршення якості такого зерна є протоколи випробувань від 17.12.2015 №3888 (т.І, а.с. 22) та від 17.12.2015 №3889 (т.І, а.с. 23) та протокол від 17.02.2016 №436 (т.І, а.с. 72).

6.          Розподіл справи:
6.1          Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2019 р., справа № 910/2530/16 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Євсіков О.О.
6.2           03.12.2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2530/16 за апеляційною скаргою ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду міста Києва від 23 вересня 2019 року у справі № 910/2530/16, розгляд якої призначено до розгляду на 14.01.2020 р.
6.3           14.01.2020 р. ухвалою Північного апеляційного господарського суду залучено Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а також оголошено у судовому засіданні перерву до 11.02.2020 р.
6.4          Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 р., 25.02.2020 р. та 17.03.2020 р. у судових засіданнях оголошувались перерви до 25.02.2020 р., 17.03.2020 р. та 21.04.2020 р. відповідно.
6.5          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 р. учасників справи повідомлено, що у зв`язку з розповсюдженням короновірусної інфекції, призначене на 21.04.2020 р. судове засідання не відбудеться, з огляду на що розгляд справи № 910/2530/16 призначено на 12.05.2020.
6.6          Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 р. та 09.06.2020 р. розгляд справи відкладено на 09.06.2020 р. та 07.07.2020 р. відповідно.
6.7          Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Євсікова О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), для розгляду апеляційної скарги у судовій справі №910/2530/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Мальченко А.О.
6.8          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2019 р. справу №910/2530/16 прийнято до провадження колегії суддів у визначеному протоколом від 28.08.2020 р. складі.

7.          Інші процесуальні дії у справі:
7.1.          У судовому засіданні 01.09.2020 р. представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
7.2.          Представники відповідача у судовому засіданні 01.09.2020 р. надали пояснення, у яких заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
7.3.          У судове засідання 01.09.2020 р. треті особи явку своїх представників не забезпечили, про об`єктивні причини неявки колегію суддів не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення за ідентифікаторами 0411631014275 та 0411631014283 (VI, а.с. 153, 154).
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов`язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представників третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників третіх осіб.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
8.          Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи:
8.1.           01 листопада 2013 року між ПАТ "Аграрний фонд" (далі - поклажодавець/позивач) та філією ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація "Бровківське ХПП" (далі - зерновий склад/відповідач) укладено договір складського зберігання № 49-05/13 (далі - договір), відповідно до умов якого, поклажодавець зобов`язується передати, а зерновий склад прийняти на зберігання зернові, зернобобові, круп`яні, олійні культури (далі - зерно) в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується складськими квитанціями та в установлений строк повернути їх поклажодавцю або особі, зазначеній ним, як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених діючими ДСТУ (п.1.1. договору) (т.І, а.с. 11-17).
8.2.          Кількість та якість зерна, що передається поклажодавцем на зберігання, визначені в складських квитанціях на зерно, що видаються зерновим складом. Зерно, що передається на зберігання зерновому складу є власністю поклажодавця. Зерновий склад забезпечує знеособлене зберігання зерна за культурами, класами і роками врожаю. Зерновий склад не має права продавати або будь-яким іншим чином розпоряджатися зерном поклажодавця, яке знаходиться у нього на зберіганні (п. 1.2.-1.4. договору).
8.3. Відповідно до п. 2.1. договору якість зерна, що поставляється на зберігання повинна відповідати державним стандартам.
8.4.          Зерновий склад видає посвідчення про якість зерна (картку аналізу зерна), згідно встановленої форми (п. 2.3. договору).
8.5. У п. п. 2.4., 2.5. договору сторони передбачили, що у разі виникнення спору щодо якості зерна поклажодавець має право провести належну перевірку його якості за рахунок зернового складу. У разі невідповідності показників якості зерна вимогам стандартів зерновий склад за власний рахунок та за письмовою згодою поклажодавця проводить зерно до вимог стандартів.
8.6. Відповідно до умов п. 3.1. договору прийняття зерна на зберігання, здійснюється з вимогами Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Мінагрополітики України від 13 жовтня 2008 року № 661 (надалі - Інструкція) та діючими державними стандартами для кожного конкретного виду зерна.
8.7.          Культура, кількість і якість прийнятого на зберігання зерна зазначається у складській квитанції (п.3.3. договору).
8.8. У розділі 4 договору визначено права та обов`язки сторін, зокрема, зерновий склад взяв на себе зобов`язання: прийняти від поклажодавця зерно фактичної якості, яке відповідає вимогам держаних стандартів, забезпечити його належне зберігання у повному обсязі (п.4.1.1.), щорічно до 1 червня письмово повідомляти поклажодавця про умови зберігання зерна (4.1.2.), здійснити відпуск зерна поклажодавцеві згідно умов даного договору в строки, вказані у дозволі поклажодавця (4.1.3.), видати складську квитанцію зерна не пізніше наступного робочого дня після прийняття на зберігання (4.1.4), зберігати зерно протягом строку, визначеного в договорі (4.1.5), у разі виявлення погіршення якісних показників зерна протягом одного робочого дня з дня виявлення, скласти акт та в той же день повідомити про це поклажодавця (4.1.6), повернути зерно за вимогою поклажодавця (4.1.8), здійснювати освіження (оновлення) зерна згідно порядку, викладеному в п.5 цього договору, а також всі необхідні операції з доробки при прийманні та забезпеченні якісного зберігання зерна. У випадку невідповідності якісних показників зерна нормам державних стандартів з метою недопущення погіршення кількісно-якісного стану зерна, зерновий склад за власний рахунок доводить зерно до вимог стандартів (п.4.10.), у разі, якщо операції з доробки тягнуть за собою зміну кількості та (або) якості зерна, зерновий склад письмово (листом) повідомляє поклажодавця про проведення таких операцій з обґрунтуванням їх необхідності. Поклажодавець після отримання повідомлення протягом 3-х діб надає письмовий дозвіл або у разі незгоди, направляє представника для перевірки необхідності проведення операцій з добірки (п. 4.11.).
8.9.          Згідно з п. 4.1.9. договору передбачено, що для встановлення якісного та кількісного стану зерна необхідна присутність трьох сторін: представника поклажодавця, представника Зернового складу та представника територіальних органів Державної інспекції сільського господарства України.
8.10.          У відповідності до умов п. 3.3. договору поклажодавець зобов`язаний забезпечити доставку зерна за власний рахунок, своєчасно розраховуватися за надані послуги по зберіганню зерна та забрати зерно після закінчення строку його зберігання. 
8.11. Пунктом 10.1. договору встановлено, що строк зберігання зерна до пред`явлення вимоги поклажодавцем.
8.12.          Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 13.1. договору).
8.13.          На виконання умов договору ПАТ "Аграрний фонд" як поклажодавець передав на зберігання філії ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація "Бровківське ХПП" зерна пшениці 3 класу 2013 року врожаю у кількості 3 985,080 тон, що підтверджується складськими квитанціями:
- № 136 (АУ №887736 від 20.02.2014 у кількості 1 509,493 тонн; зерно відповідає державним стандартам ДСТУ 3768:2010; вологість - 13,8; зернова домішка - 6,0; сміттєва домішка - 1,9, клейковина (кількість) - 20; клейковина (якість) - 85; зараженість - н-в (т.І, а.с. 18);
- № 153 (АУ №887753 від 30.12.2014 у кількості 160,725 тонн; зерно відповідає державним стандартам ДСТУ 3768:2010; вологість - 13,6; зернова домішка 5,9; сміттєва домішка - 1,7, клейковина (кількість) - 17; клейковина (якість) - 70; зараженість - н-в (т.І, а.с. 19);
- № 161 (АУ №887761 від 04.08.2015 у кількості 2 314,862 тонн, зерно відповідає державним стандартам ДСТУ 3768:2010; вологість - 14,0; зернова домішка 6,4; сміттєва домішка - 2,0 клейковина (кількість) - 20; клейковина (якість) - 85; зараженість - н-в (т.І, а.с. 20).
8.14. Листом від 01.12.2015 № 03-03/3133 ПАТ "Аграрний фонд" звернулось до відповідача з проханням направити на 03.12.2015 уповноважених представників корпорації для проведення відбору проб зерна (т.І, а.с. 24). 
Даний лист отриманий відповідачем 01.12.2015, про що свідчить відповідна відмітка про прийняття вх. № 5504/2, проте, залишений без відповіді та задоволення. 
8.15.          Листом № 03-03/3202 від 07.12.2015 відповідача повторно повідомлено щодо необхідності направлення уповноважених представників для проведення відбору проб зерна, яке призначене на 09.12.2015. Факт отримання вищевказаного листа підтверджується наявною на ньому відміткою про прийняття із зазначенням дати (07.12.2015) та прізвища відповідальної особи (т.І, а.с. 25).
8.16. 09.12.2015 на філії ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація "Бродівське ХПП" у складах № 2 і 7, за участі державного інспектора Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області Шульги Н.В., відібрано проби зерна, які направлено на випробування до ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції", про що складено акт відбору проб (т.І, а.с. 21).
8.17.          Листом №03-03/3242 від 11.12.2015 позивач повідомив відповідача про здійснений відбір проб зерна для проведення відповідних аналізів. Даний лист був надісланий на ім`я Голови правління ПАТ "ДПЗКУ" Приходька Б.Г., про що свідчить наявний у матеріалах справи фіскальний чек № 4453 від 11.12.2015 (т.І, а.с. 26-27). 
8.18.          ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" проведено випробування пшениці 3 класу 2013 року врожаю, яка зберігається на філії ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація "Бровківське ХПП" та складено протоколи випробувань від 17.12.2015 № 3888 та № 3889, в яких вказано, що "зерно не відповідає вимогам 6 класу ДГСТУ 3768:2010 "Пшениця. Технічні умови" по показнику "Запах" та "Сміттєва домішка, зокрема, зіпсовані зерна", "Зараженість шкідниками" (т.І, а.с. 22, 23).
8.19. 30.12.2015 позивач звернувся до філії ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація "Бродівське ХПП" з вимогою № 02-01/3224 про відшкодування збитків завданих нестачею зерна та перерахування коштів у розмірі 14 087 257,80 грн. (т.І, а.с. 28-30, 31-33). Вимогу мотивовано з посиланням на те, що відповідач допустив погіршення якості переданого на зберігання зерна.
8.20.          Також позивач звертався до філії відповідача з листом від 30.12.2015 №03-03/3417 у якому не заперечував проти проведення заходів щодо оздоровлення зерна (т.І, а.с. 251).
8.21.           05.02.2016 за участі представників сторін здійснено спільний відбір проб зерна 3 класу, 2013 року врожаю, маса партії 3985,080 т., місце відбору - склад №1, №2, №7 ПАТ ДПЗКУ філія "Бровківське ХПП", про що свідчить підписаний акт відбору проб від 05.02.2016 (т.І, а.с. 71). 
8.22.          За результатами проведеного відбору ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" видано протокол випробувань від 17.02.2016 №436, згідно з яким проба зерна пшениці не відповідає вимогам 3 класу по показникам: "Запах" - затхлий; "Зіпсовані зерна" - 1,02 при вимозі до 3 класу не більше 0,5; "Зараженість шкідниками" - довгоносик Іст. - 3екс/кг; "Масова частка сирої клейковини" - не відмиваюча (т.І, а.с. 72, 73).
8.23.          Також, позивачем на підтвердження факту погіршення якості зерна надано експертний висновок Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи №002854 п/16 від 14.03.2016, за актом відбору зразків, які відбирались директором Бровківського КХП Видрик В.В., державним інспектором Шульга Н.В., представником ПАТ "ДПЗКУ" Стужук Д.В., представником ПАТ "Аграрний фонд" Нелеп С.В. (т.І, а.с. 226).
У висновку зазначається акт відбору зразків №07-05/469 від 03.03.2016, проте, долученим до матеріалів справи листом №1084 від 03.10.2019 Інститут повідомив, що у висновку було допущено описку щодо номеру та дати акту, а саме зазначено дату та номер листа позивача, з яким останній звернувся до Інституту про проведення випробування якісних показників зерна. Відтак, у графі відбір зразків вірним слід вважати акт відбору проб від 05.02.2016. 
За висновком проведеного випробування встановлено, що зерно пшениці 3 класу за фізико-хімічними показниками (зараженість шкідниками, зіпсовані зерна, колір, запах, масова частка сирої клейковини) не відповідає 6-му класу згідно ДСТУ 3768:2010 та не може бути використане на продовольчі й непродовольчі потреби.

9.          Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:
9.1          Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення збитків, що складають вартість переданого на зберігання зерна, а також нарахованих на неї 3% річних та інфляційних втрат.
9.2          Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором зберігання, відносини за яким передбачають те, що зберігач приймає на зберігання майно поклажодавця, зобов`язується забезпечувати його схоронність та в подальшому повернути таке майно зі зберігання у належному стані.
9.3          Згідно складських квитанцій №136 (АУ №887736) від 20.02.2014, №153 (АУ №887753) від 30.12.2014 та №161 (АУ №887761) від 04.08.2015 позивач передав відповідачу на зберігання зерна пшениці 3 класу 2013 року врожаю у кількості 3985,080 тон.
9.4          Оскільки майно було передано на відповідальне зберігання відповідача, тому саме на нього покладено обов`язок схоронності майна.
9.5          Приймаючи від позивача зерно пшениці, відповідачем встановлено його відповідність державним стандартам ДСТУ 3768:2010, що засвідчено складськими квитанціями.
9.6          Позивач листом від 15.01.2015 №05/52, у відповідь на лист відповідача №146 від 30.12.2014 не заперечував проти переміщення зерна з метою його знезараження та освіження за рахунок зернового складу (т.І, а.с. 215).
9.7           13.01.2016 р. в доповнення до вимоги про відшкодування збитків позивачем направлено відповідачу протоколи випробувань від 17.12.2015 №3888 та №3889 (т.І, а.с. 34-36).
9.8          Відповідач повідомляв позивача про можливість розгляду питання щодо відшкодування збитків лише після відвантаження поклажодавцем зерна та надання ним документів підтверджуючих розмір понесених збитків (лист від 21.01.2016 №130-6-66-/2-12/243 (т.І, а.с. 37-38).
При цьому, ні ЦК України, ні Закон України "Про зерно і ринок зерна в Україні" не пов`язують можливість відшкодування збитків, пов`язаних з погіршенням якості переданого на зберігання зерна з фактом його відвантаження.
9.9          Також, на підтвердження факту невідповідності зерна характеристикам 3 класу позивач посилається на протокол випробувань №321 від 16.02.2016, який був виданий на замовлення ПАТ ДПЗКУ філія "Бровківське ХПП. 
За вказаним протоколом встановлено, що пшениця 3 класу, 2013 року врожаю, яка була передана відповідачу на зберігання від ПАТ "Аграрний фонд" не відповідає вимогам 3 класу ДСТУ 3768:2010 "Пшениця. Технічні умови" по показникам "Запах" та "Масова частка сирої клейковини". 
9.10          Враховуючи те, що на складськими квитанціями № 136 від 20.02.2014 (АУ №887736), № 153 від 30.12.2014 (АУ № 887753), № 161 від 04.08.2015 (АУ № 887761) підтверджується факт відповідності зерна ДСТУ 3768:2010 на момент передачі його на зберігання та те, що протоколом випробувань №321 від 16.02.2016 встановлено, що передана позивачем відповідачу на зберігання пшениця 3 класу 2013 року врожаю не відповідає вимогам 3 класу ДСТУ 3768:2010 "Пшениця. Технічні умови" по показникам "Запах" та "Масова частка сирої клейковини", колегія суддів приходить до висновку, що філією ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Бровківське ХПП", в порушення умов договору складського зберігання зерна № 49-05/13 від 01.11.2013, вимог ЦК України та Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" допущено погіршення якісних показників зерна пшениці 3 класу 2013 року врожаю у кількості 3 985,080 тонн, яке належало на праві власності позивачу. 
При цьому колегія суддів, враховуючи такий стандарт доказування, як "вірогідності доказів", а також те, що у висновку експертів №2392/17-34/4274/18-53 від 06.06.2019 не встановлено приналежність досліджуваного зерна пшениці як позивачу, так і відповідачу, що унеможливлює здійснення висновку про те, що викладене у цьому експертному висновку від 06.06.2019 дослідження стосувалось саме належного позивачу зерна пшениці 3 класу 2013 року врожаю у кількості 3 985,080 тонн, яке було передано відповідачу на зберігання, приходить до висновку про те, що протокол випробувань №321 від 16.02.2016 є більш вірогідним доказом, який підлягає прийняттю до уваги.
9.11          Вказане свідчить про те, що з боку відповідача має місце неналежне збереження зерна, тобто порушення договірного зобов`язання, що свідчить про протиправність поведінки відповідача.
9.12          В свою чергу, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у неналежному збереженні такого зерна.
9.13          Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано будь-яких доказів (актів огляду, актів інвентаризації, довідок, які б підтверджували в т.ч. факт, якість, кількість, приналежність, місцезнаходження) на підтвердження того, що у нього на зберіганні фактично перебуває належна позивачу пшениця 3 класу у кількості 3985,080 тон, яка за якісними характеристиками відповідає ДСТУ. 
Надані відповідачем довідки №85 та №86 від 16.06.2020 р.  містять лише інформацію про те, що станом на 16.02.2016 на підприємстві згідно бухгалтерського обліку зберігалось зерно пшениці 3 класу урожаю 2013 р. ПАТ "Аграрний фонд" в кількості 3985,080 тонн, (№85), а не фактичну наявність у зберігача вказаної  кількості та якості  зерна (т.VI, а.с. 136-137).
Відповідач документально не підтвердив можливість відвантаження зерна переданого йому на зберігання.
9.14          Враховуючи результати проведених випробувань та з огляду на положення ч. 2 ст. 34 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" та ч. 2 ст. 951 ЦК України, відповідач, який не забезпечив належну схоронності зерна, зобов`язаний відшкодувати його вартість.
9.15          Оскільки зерно пшениці 3 класу 2013 року врожаю, яке належить на праві власності ПАТ "Аграрний фонд" та зберігається на філії ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" за своїми якісними властивостями є таким, що не може бути використане за своїм призначенням згідно ДСТУ 3768:2010 "Пшениця. Технічні умови", що в свою чергу свідчить про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором складського зберігання позивачу спричинено збитки, - його повна вартість підлягає відшкодуванню зберігачем.
9.16          Позивачем визначено розмір понесеного ним збитку з огляду на повну вартість зерна 3 класу на дату звернення з первісною претензією (30.12.2015 р.), з посиланням на надану до матеріалів справи довідку Аграрної біржі про ринкові ціни на зернові культури урожаю 2015 року на базисах постачання EXW на 30.12.2015, у якій зазначено, що вартість пшениці 3 класу по Житомирській області складає 3535 грн. за тонну (т.І, а.с. 45).
9.17          Таким чином, з урахуванням кількості переданого до філії ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Бровківське ХПП" зерна у розмірі 3985,080 т., позивачу завдано збитки у розмірі 14087257,80 грн. (3 985,080 т. х 3535,00 грн./т), які підлягають стягненню з Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

10.          Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:
10.1. Враховуючи те, що позивачем доведено порушення відповідачем зобов`язання за договором, факт спричинення збитків, їх розмір та причинно-наслідковий зв`язок між збитками та діями відповідача, а відповідач не довів відсутність своєї вини у спричиненні позивачу збитків, колегія суддів погоджується з висновками суду попередніх інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 14087257,80 грн.
10.2.          Також колегія суддів визнає обґрунтованим висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих на суму збитків інфляційних витрат та 3% річних, з огляду на те, що нарахування таких сум є можливим лише у випадку прострочення грошового зобов`язання згідно з положеннями ЦК України, а не на зобов`язання з відшкодування збитків.

11.          Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:
11.1.          Твердження відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні докази погіршення якісних показників пшениці 3 класу у кількості 3985,080 тон та того, що зазначена пшениця не може бути використана за її первісним призначенням спростовуються наявним у матеріалах справи протоколом випробувань від 17.02.2016 №436 ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" видано, згідно з яким проба зерна пшениці не відповідає вимогам 3 класу по показникам: "Запах" - затхлий; "Зіпсовані зерна" - 1,02 при вимозі до 3 класу не більше 0,5; "Зараженість шкідниками" - довгоносик Іст. - 3екс/кг; "Масова частка сирої клейковини" - не відмиваюча та експертним висновком Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи №002854 п/16 від 14.03.2016.
11.2. У п. 4.1.9. договору передбачено, що для встановлення якісного та кількісного стану зерна необхідна присутність трьох сторін: представника поклажодавця, представника Зернового складу та представника територіальних органів Державної інспекції сільського господарства України.
Оскільки представники Видрик В .В та Стужук Д.В., які є уповноваженими діяти від імені відповідача, були присутні при відборі проб зерна від 05.02.2016 та вищевказані протоколи випробувань, які були проведені як на замовлення позивача так і на замовлення відповідача, а також враховуючи, що вказані документи та експертний висновок, містять вказівки на розмір партії, з якої відбирались проби зерна, місце та склади відбору зерна, рік врожаю та підписи членів комісії, колегія суддів вважає вказані документи є належними та допустимими доказами в підтвердження факту невідповідності зерна, яке передавалось позивачем на зберігання відповідачу, 3-му класу.
Таким чином, вищенаведене спростовує твердження відповідача про порушення умов п. 4.1.9. договору при відборі проб зерна, а саме відсутності у складі комісії представників Зернового складу.
11.3.          При цьому, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для врахування висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №2392/17-34/4274/18-53 від 06.06.2019, складеного за результатами проведення комплексної судово-біологічної та товарознавчої експертизи у даній справі, на який відповідач посилається в підтвердження відповідності пшениці якісним показникам з огляду на наступне.
В силу положень ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
У експертному висновку зазначається, що показники якості зразків зерна пшениці, які були відібрані 25.07.2017 р. експертами Української лабораторії якості і безпеки продукції АПК за участю КНДІСЕ МЮ України, представників ПАТ "Аграрний фонд" та ПАТ "ДЗПКУ" Бровківське ХПП, відрізняються від показників якості зразків зерна пшениці 3 класу 2013 року, зазначених у складських квитанціях на зерно, з моменту його передання на зберігання, впродовж зберігання і до 16.02.2016 року (на дату звернення до суду) за показниками.
При цьому, у вказаному висновку, зазначено про те, що: "встановити ідентичність та приналежність зерна пшениці, зразки якого були відібрані згідно акту огляду місця відбору об`єктів експертизи у рамках виконання ухвали суду №910/2530/16 від 25.07.2017 (для проведення експертизи у справі) у порівняльний спосіб до партії зерна пшениці 3 класу 2013 року врожаю, переданого ПАТ "Аграрний фонд" на зберігання ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (філії "Бровківське XПП") за складськими квитанціями на зерно № 136 від 20.02.2014 (АУ № 887736), № 153 від 30.12.2014 (АУ № 887753), № 161 від 04.08.2015 (АУ № 887761), неможливо у зв`язку з невиконанням клопотання експерта від 10.09.2018 року."
У клопотанні від 10.09.2018 р. експерт просив письмово повідомити про: "1. Наявності або відсутності зерна пшениці 3 класу 2013 року врожаю, що належить ПАТ "Державний фонд": яке прийняте на зберігання згідно квитанцій на зерно №136 від 20.02.2014  (АУ № 887736), №153 від 30.12.2014 (АУ № 887753), № 161 від  04.08.2015 (АУ № 887761), тобто станом на 20.02.2014, 30.12.2014 та 04.08.2015; станом на 16.02.2016, тобто, згідно ухвали, на момент подання даного позову до суду. 2. У разі наявності вищезазначеного зерна, повідомити адресу його знаходження."
При цьому, у розділі дослідження по першому, другому та третьому питаннях зазначено, що: "За відсутності підтверджуючих документів стосовно загальної маси партії зерна пшениці 3 класу 2013 року врожаю, яка належить ПАТ "Аграрний фонд" та зберігається на складі № 8 філії "Бровківське ХПП" ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" здійснено визначення приблизного розміру зернового, насипу за внутрішньою площею складського приміщення та усередненою висотою насипу. За розрахунковими даними, орієнтовний розмір партії зерна-пшениці 3 класу 2013 року врожаю, яке зберігається на складі № 8 складає близько 3000 тон; Технічний паспорт складського приміщення № 8 не було надано для точного встановлення внутрішньої допустимої ємності зберігання. На момент відбирання зразків загальний розмір партії зерна пшениці, що підлягає експертизі - не встановлено.".
Вказане також відображено у Акті огляду місця відбору об`єктів експертизи у рамках виконання ухвали Господарського суду міста Києва у справі №910/2530/16 від 25.07.2017 (т.IV, а.с. 191-192).
Вказане, з урахуванням того, що  відповідачем не надано доказів на підтвердження факту перебуванні на зберіганні у відповідача зерна, визначеної якості та кількості, з урахуванням його приналежності та місцезнаходження, унеможливлює повне встановлення у експертному висновку обставин та предмету, які підлягали безпосередньому дослідженню, а також дійсних обставин щодо поставлених на вирішення експертизи питань, що виключає наявність підстав для врахування висновку експерта у даній справі.
11.4.          Твердження відповідача про те, що зобов`язання з відшкодування отриманого на зберігання зерна може виникнути лише у передбачених ст. 951 ЦК України та ст. 34 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" випадках не спростовують правильних висновків суду першої інстанції з огляду на те, що позивачем доведено визначені зазначеними нормами права підстави для відшкодування збитків, а саме, що внаслідок пошкодження переданого на зберігання зерна його якість змінилася настільки, що воно не може бути використане за первісним призначенням. При цьому, про фактичну відмову поклажодавця від переданого на зберігання зерна свідчить направлення позивачем вимоги від 30.12.2015, а також звернення з даним позовом. Враховуючи викладене позивач (як поклажодавець) має право вимагати від зберігача відшкодування її вартості.
11.5.          Твердження відповідача про те, що термін зберігання переданого позивачем зерна (з урахуванням його якісних показників) не може перевищувати 1 рік, позивач ще у липні 2014 року довідався про настання відповідних наслідків довготривалого зберігання зерна, проте не вчинив дій для запобігання виникненню збитків натомість відповідачем вчинялись дії щодо вчасного повідомлення поклажодавця стосовно якості зерна, необхідності його переміщення і проведення фумігації та про необхідність відвантаження спірного зерна, також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про порушення відповідачем зобов`язання за договором з огляду на наступне.
У п. 2.5. договору визначено, що у разі невідповідності показників якості зерна вимогам стандартів зерновий склад за власний рахунок та за письмовою згодою поклажодавця проводить зерно до вимог стандартів.
Крім того, відповідно до п.4.10. договору зерновий склад взяв на себе зобов`язання здійснювати освіження (оновлення) зерна згідно порядку, викладеному в п.5 цього договору, а також всі необхідні операції з доробки при прийманні та забезпеченні якісного зберігання зерна. У випадку невідповідності якісних показників зерна нормам державних стандартів з метою недопущення погіршення кількісно-якісного стану зерна, зерновий склад за власний рахунок доводить зерно до вимог стандартів.
При цьому, відповідно до п. 5.1 договору, освіження (оновлення) зерна здійснюється самостійно зерновим складом за власний рахунок.
Умовами договору не передбачено кінцевого строку зберігання зерна, а лише визначено, що строк зберігання зерна - до пред`явлення вимоги поклажодавцем.
У матеріалах справи відсутні докази направлення позивачу листів відповідача від 08.08.2014 (щодо прохання надання дозволу на фумігацію), від 10.09.2014 р., від 16.12.2014 р. та від 16.12.2014 р. (щодо надання дозволу на фумігацію та переміщення), від 27.11.2014 р. та від 27.11.2014 р. (щодо прохання посприяти в переміщенні зазначеного у цьому листі зерна), а тому не надання позивачем відповіді на вказані листи не може бути свідченням бездіяльності позивача та доказом належного виконання відповідачем зобов`язань за договором.
Разом з тим, за результатами розгляду листа відповідача від 30.12.2014 №146 (у якому викладено прохання надати дозвіл на переміщення та фумігацію (т.І, а.с. 244а), позивач листом №05/52 від 15.01.2015 р. надав згоду на переміщення та знезараження зерна за рахунок зернового складу (т.І, а.с. 215).
11.6.          Крім того, колегія суддів зазначає про безпідставність тверджень скаржника про те, що позивачем не доведено наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення з огляду на те, що позивачем доведено факт спричинення збитків, їх розмір та причинно-наслідковий зв`язок між збитками та діями відповідача, а відповідач не довів відсутність своєї вини у спричиненні позивачу збитків.

12.          Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду:
12.1.          Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору зберігання позивачу завдано збитків у розмірі вартості переданого на зберігання зерна, з огляду на погіршення його якості настільки, що це унеможливлює його використання за первісним призначенням та з огляду на ненадання доказів можливості повернення позивачу майна такого самого роду та такої самої якості, у такому стані, в якому воно було прийняте на зберігання, з урахуванням зміни його природних властивостей.

13.          Посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:
13.1.           Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
13.2.           Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ГПК України).
13.3.          Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 14 ГПК України).
13.4.          Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України). 
13.5.          У постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №903/2357/20 викладено правову позицію відповідно до якої: "17.10.2019 набув чинності   Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву   статті 79 ГПК   з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до   статті 79 ГПК України   наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були."
13.6.          За змістом 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
13.7. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 98 ГПК України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
13.8.          За змістом ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
У перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з`ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства при проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи.
13.9.          Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
13.10. Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. 
13.11.          Правовідносини між власниками зерна та суб`єктами зберігання зерна регулюються нормами глави 66 Цивільного кодексу України, Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні".
13.12.          Статтею 955 ЦК України унормовано, що положення параграфа 1 глави 66 Цивільного кодексу України застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом.
13.13.          Відповідно до статті 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.
13.14.          Згідно з пунктами 10, 24 статті 1 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" зберігання зерна - це комплекс заходів, що включають приймання доробку, зберігання і відвантаження зерна; складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов`язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа. 
13.15.          Відповідно до ст. 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" встановлено наступний порядок щодо зберігання зерна, а саме:
Зерно підлягає зберіганню у зернових складах. 
Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах. 
При прийманні зерна на зберігання зерновий склад зобов`язаний здійснити аналіз його якості. 
Зерновий склад зобов`язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.
Видача зерна володільцеві складського документа на зерно здійснюється в обмін на виписані на це зерно складські документи. 
Кожна із сторін договору складського зберігання зерна при відвантаженні зерна має право вимагати перевірки його якості. Витрати, пов`язані із проведенням аналізу його якості, несе сторона, що зажадала його перевірки.
13.16. Статтею 942 ЦК України унормовано, що зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.
13.17.          Згідно з підпунктом 2.6. пункту 2 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 13.10.2008 № 661 (у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" є головним з питань арбітражних випробувань з визначення показників якості зерна, продуктів його переробки для підприємств і організацій усіх форм власності. Рішення Державного центру сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції є остаточним.
13.18.          Згідно з ДСТУ 3768:2010 "Пшениця. Технічні умови" зерно пшениці 3 класу відноситься до групи "А", яку відповідно до п. 4.1. ДСТУ використовують для продовольчих (переважно в борошномельній та хлібопекарській галузях) потреб і для експортування.
13.19.          Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерно продовольче - зерно, що використовується для переробки та виготовлення харчових продуктів.
13.20.          Пунктом 7 частини 1 статті 7 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" безпечний харчовий продукт - харчовий продукт, який не справляє шкідливого впливу на здоров`я людини та є придатним для споживання.
13.21.          Згідно з медико-біологічними вимогами та санітарними нормами якості продовольчої сировини та харчових продуктів, що затверджені Мінохорониздоров`я СРСР 01.08.1989 № 5061-89 безпечність харчових продуктів - це відсутність токсичної, канцерогенної, мутагенної чи іншої несприятливої дії продуктів на організм людини у разі споживання їх у загальноприйнятих кількостях. Безпечність гарантується встановленням і затриманням регламентованого рівня вмісту (відсутність або обмеження рівнів гранично допустимих концентрацій) забруднювачів хімічної та біологічної природи, а також природних токсичних речовин, що характерні для даного продукту та становлять небезпеку для здоров`я.
13.22.          Згідно з п. 4.2. ДСТУ 3768:2010 "Пшениця. Технічні умови" зерно твердої та м`якої пшениці всіх класів має бути у здоровому стані, не зіпріле та без теплового пошкодження; мати властивий здоровому зерну запах і без затхлого, солодового, пліснявого, гнилісного, полинного, сажкового, запаху нафтопродуктів тощо); мати властивий зерну колір; не дозволено зараження пшениці шкідниками зерна.
Затхлий запах виникає в результаті активного розвитку пліснявих грибів. Речовини, що виділяються цвіллю утворюють затхлий запах, який міцно абсорбується із зерном. При помолі зерна із затхлим запахом в борошно або при виробництві круп, такий запах зберігається в харчових продуктах, що робить їх непридатними для вживання.
13.23.          За приписами ч. 1 та 2 ст. 949 ЦК України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.
13.24.          Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.
13.25.          Частиною 1 статті 33 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" визначено, що за втрату, нестачу чи пошкодження зерна, прийнятого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством.
13.26.          У ст. 951 ЦК України визначено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.
13.27.          Відповідно до статті 34 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", збитки, завдані поклажодавцеві втратою, нестачею чи пошкодженням зерна, відшкодовуються зерновим складом: за втрату та нестачу зерна - у розмірі вартості втраченого або такого, що його не вистачає, зерна; за пошкодження зерна - у розмірі суми, на яку знизилася його вартість. У разі, коли внаслідок пошкодження якість зерна змінилася настільки, що воно не може бути використано за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від нього і зажадати від зернового складу відшкодування вартості цього зерна.
13.28.          Згідно з нормами ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.
13.29.          Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
13.30.          Частиною 1 ст. 224 ГК України встановлено обов`язок учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
13.31.          Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
13.32.          До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).
13.33.          У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди (п. 4 ст. 611 ЦК України).
13.34.          Окрім того, згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
13.35.          Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто, чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання.
13.36.          Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
13.37.          З аналізу наведених правових норм випливає, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
13.38.          При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяними збитками. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
13.39.          Вказівками про порядок оцінки шкоди від розкрадання, недостачі, знищення та зіпсування матеріальних цінностей, затверджених постановою Головного управління цінової політики Мінекономіки України від 30.04.1992 №16 передбачено, що у випадках розкрадання, недостачі, знищення чи зіпсування майна, сировини, матеріалів, комплектуючих виробів і продукції оцінка заподіяної шкоди здійснюється в наступному порядку. Вартість нових матеріальних цінностей, як вітчизняних так і імпортних, визначається виходячи з роздрібних цін на нову продукцію, діючих в торгівлі на момент розгляду питання про матеріальну відповідальність.

14.          Висновки Північного апеляційного господарського суду за результатами розгляду матеріалів справи: 
14.1.          Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним, - ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і обґрунтоване, - прийняте на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
14.2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 23 вересня 2019 року у справі №910/2530/16 залишити без змін.
14.3.          Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду міста Києва від 23 вересня 2019 року у справі № 910/2530/16 залишити без задоволення.

15.          Розподіл судових витрат:
15.1.           Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду міста Києва від 23 вересня 2019 року у справі № 910/2530/16 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23 вересня 2019 року у справі №910/2530/16 залишити без змін.
3. Судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України".
4. Справу № 910/2530/16 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено - 03.09.2020 р. 

Головуючий суддя                                                            М.Г. Чорногуз 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                А.О. Мальченко