УХВАЛА

29 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 160/8690/19
адміністративне провадження № К/9901/24282/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Тацій Л.В.,
суддів: Рибачука А.І., Стеценка С.Г.
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від  24 грудня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 ,           ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправними і скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,      -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому просили:
визнати протиправними та скасувати накази відповідача № 4-1855/15-19-сг,               № 4-1856/15-19-сг від 19 липня 2019 року щодо відмови позивачам у затвердженні проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,1 га відносно кожного для індивідуального садівництва, які розташовані на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастрові номери            - 1221486200:01:013:0239 та 1221486200:01:013:0240;
зобов`язати відповідача затвердити  вищезазначені проекти землеустрою. Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем визначеного їм законодавством України права на отримання у власність земельних ділянок для індивідуального садівництва.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня     2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено. 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не погодилися із рішеннями судів першої та  апеляційної інстанцій та 23 серпня 2020 року подали касаційну скаргу про їх перегляд у касаційному порядку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
На обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Так, скаржники зазначають, що при прийнятті оскаржуваної постанови апеляційним судом були, на їх думку, порушені вимоги статей 90, 244 КАС України щодо оцінки доказів при прийнятті рішення та неправильно застосовані положення Земельного кодексу України, зокрема статті 122, 1861. На підтвердження неправильного застосування норм матеріального права зазначають постанови Верховного Суду від 30 серпня, 28 листопада (два рішення) 2018      року по справам №№ 817/586/17, 820/4219/17, 820/4439/17 відповідно, від 06      березня, 03 квітня 2019      року                №№ 1640/2594/18, 346/3524/16а відповідно, висновок викладений у яких щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах не був врахований в оскаржуваному рішенні.
Колегія суддів перевірила наведені в касаційній скарзі обґрунтування підстав для відкриття касаційного провадження і дійшла висновку про таке.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.
Відповідно до положень цих норм касаційний перегляд  з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:
- суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;
- спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Як видно з касаційної скарги, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оскаржують постанову суду апеляційної інстанції з підстави неправильного застосування цим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 1 частиною четвертою статті 328 КАС України.
Проте аналіз зазначених позивачами постанов Верховного Суду та оскаржуваного рішення апеляційного суду не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах правовідносини у яких є подібними.
Так, в оскаржуваній постанові апеляційний суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваних наказів відповідача щодо відмови позивачам у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, оскільки суди встановили, що спірні земельні ділянки входять до складу земельної ділянки, на яку КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» виданий державний акт на право користування землею.
Тоді як:
- у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 року, на яку посилаються скаржники, висновок касаційного суду ґрунтується на протиправності відмову Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, з огляду на те, що поданий на затвердження проект відповідає вимогам земельного законодавства та нормативно-правовим актам;
- у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року міститься висновок про протиправність відмови відповідачів, оскільки така відмова викладена у листах, що відповідно до положень нормативно-правових актів є протиправним, тому погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо повторного розгляду заяв позивачів про затвердження проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.
- у постанові від 06 березня 2019 року Верховний Суд, приймаючи рішення про зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити поданий позивачем проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, виходив з того, що оскільки протиправність відповідача полягала у неприйнятті ним жодного з рішень, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України, а в матеріалах справи наявні докази, що були досліджені судами попередніх інстанцій, то зазначене свідчить про наявність можливості прийняти обґрунтоване та законне рішення.
- у постанові від 03 квітня 2019 року, Верховний Суд погодився з протиправністю рішення відповідача, оскільки суди встановили, що в оскаржуваному рішенні відсутні посилання на недостатність у наданих позивачем матеріалах документів, передбачених положеннями статті 50 Закону України від 22 травня 2003 року               № 858-IV «Про землеустрій».
Отже, оскільки правовідносини у справі, в якій оскаржено рішення суду апеляційної інстанції, та правовідносини у справах, в яких ухвалено постанови Верховного Суду не є подібними, що виключає касаційний перегляд оскаржуваної постанови апеляційного суду з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного  провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини першої статті 333 КАС).
З огляду на викладене, керуючись статтями 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправними і скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, з підстави, встановленої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                   Л.В. Тацій
Судді:                                                                       А.І. Рибачук
                                                                                 С.Г. Стеценко