СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" серпня 2020 р.                                                                 Справа № 905/547/20  

          Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя  Слободін М.М. 
при секретарі Пархоменко О.В.      
за участю:
позивача - не з`явився; 
відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного   апеляційного господарського суду  апеляційну скаргу особи, уповноваженої діяти від імені    Маріупольської міської ради Драпак Е.О., м. Маріуполь, Донецька область        (вх. №1762Д/1-18) 
на рішення   господарського суду Донецької     області від 15.06.2020 року у справі №905/547/20,  ухвалене   в приміщенні господарського суду Донецької     області (суддя Хабарова М.В.),  повний текст якого  складено 15.06.2020 року 
за позовом Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область 
до відповідача ОСОБА_1 , м. Маріуполь, Донецька область 
про стягнення 10      512,00 грн. 
ВСТАНОВИЛА:
Рішенням   господарського суду Донецької     області від 15.06.2020 року у справі №905/547/20 позов задоволено  частково; стягнуто  з ОСОБА_1 на користь Маріупольської міської ради заборгованість у розмірі  3    504,00 грн.  та судовий збір у розмірі 700,60 грн.; в   іншій частині позову відмовлено.
Особа, уповноважена  діяти від імені    Маріупольської міської ради Драпак Е.О.  з рішенням   суду першої інстанції не погодилась   та звернулась     до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення    господарського суду Донецької     області від 15.06.2020 року  у справі №905/547/20 в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 7008,00 грн. за період з 21.02.2018 року по 20.02.2020 року та судового збору у розмірі 1401,40 грн. та ухвалити  в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Щодо повноважень апелянта діяти від імені Маріупольської міської ради,  останнім до апеляційної скарги додано в копіях:  рішення Маріупольської ради від 24.12.2019 року №7/48-4782  "Про визначення осіб, які мають право вчиняти дії в порядку самопредставництва юридичної особи", з додатком,  відповідно до якого Драпак Е.О. є особою, яка має право вчиняти дії в порядку самопредставництва юридичної особи; Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відповідно до якого Драпак Е.О. є підписантом з 24.12.2019 року; розпорядження міського голови м. Маріуполя від 26.11.2018 року №668 "Про звільнення та призначення до виконавчих органів Маріупольської міської ради". 
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке.
          Господарським судом першої інстанції  не взято до уваги, що відповідачем встановлено засіб пересувної мережі та продовжено його використання для ведення підприємницької діяльності саме на тому місці, що визначене спірним договором №389-0001 від 20.02.2017 року, Маріупольська міська рада не заперечувала проти розміщення тимчасової споруди ФОП Тимофєєвою Н.П., не заважала їй у провадженні підприємницької діяльності, при цьому сподіваючись на таку саму добросовісну поведінку відповідача у відповідь, а саме сплату  коштів за спірним договором.
          Місцевим господарським  судом не взято до уваги той факт, що Тимофєєва Н.П. продовжила користуватися  об`єктом благоустрою після спливу первісного строку дії договору (після 20.02.2018 року), а Маріупольська міська рада не заперечувала, а тому сторони вчинили дії, направлені на продовження договору (оферту чи акцепт), що мало би забезпечити продовження виконання його умов обома сторонами.
          Відповідач не заперечила факт користування об`єктом благоустрою дотепер, а тому дія договору продовжувалась   неодноразово: спочатку до 20.02.2019 року, надалі - до 20.02.2020 року та саме тому відповідачу було нараховано суму внесків пайової участі за користування об`єктом благоустрою за договором №389-001 від 20.02.2017 року за три роки.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року   в Україні введений карантин; постановами  Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року  № 239, від 22.04.2020 року №291,  від 11.05.2020 року  №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500       до постанови   від 11.03.2020  року № 211  внесено  зміни, якими  дію карантину продовжено до 31.07.2020 року.
Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом   №9рс-186/20 від 16.03.2020 року  до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.
Для  запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 за № 04-а встановлено особливий режим роботи   суду в умовах карантину; наказами   голови суду від 26.03.2020 року  № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а,  від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а   на період дії карантину   суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2020 року, суддею - доповідачем у справі визначено суддю  Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.07.2020 року, з урахуванням ухвал від 13.08.2020 року,  клопотання особи, уповноваженої діяти від імені    Маріупольської міської ради Драпак Е.О.  про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено  строк на подання апеляційної скарги; відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою   особи, уповноваженої діяти від імені    Маріупольської міської ради     Драпак Е.О.  на рішення   господарського суду Донецької     області від 15.06.2020 року у справі; відповідачу    встановлено  строк до 26.06.2020 року на протязі якого він     має    право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено   справу     до розгляду на  "12" серпня 2020 року;  явка сторін в судове засідання обов`язковою  не визнавалась; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Донецької   області від 15.06.2020 року у справі №905/547/20 зупинено.
05.08.2020 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№7319), який  долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує про те, що відповідачем не було отримано паспорту прив`язки  на тимчасову споруду по вул. Шевченко, 287, а тому пайова участь (внесок) в користування об`єктами благоустрою м. Маріуполь не повинна сплачуватись, договір щодо пайової участі  в користуванні об`єктом благоустрою було розірвано в односторонньому порядку.
Представник позивача   в судове засідання 12.08.2020 року не з`явився, про причини неявки не повідомив, на підтвердження направлення копії    ухвали   суду від  23.07.2020 року   позивачу       у справі,  додано рекомендоване   повідомлення про вручення поштового  відправлення  ПАТ  "Укрпошта" від 31.07.2020 року  №6102252565344,   згідно з яким    позивач     отримав    копію  ухвали від 23.07.2020 року -  28.07.2020 року.
Представник відповідача  в судове засідання 12.08.2020 року не з`явився, про причини неявки не повідомив, на підтвердження направлення копії    ухвали   суду від  23.07.2020 року   відповідачу      у справі,  додано рекомендоване   повідомлення про вручення поштового  відправлення  ПАТ  "Укрпошта" від 04.08.2020 року  №6102252565336,    згідно з яким    відповідач    отримав    копію  ухвали від 23.07.2020 року -  30.07.2020 року.
Також, відповідно до ч. 2  ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень"  усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
          Згідно з ч. 1 та 2   ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень"  для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції,  Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. 
          Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1  ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвалу суду   від  23.07.2020 року    було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена  за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Постановою  Кабінету Міністрів України   від 22.07.2020 року №641  до   постанови  від 11.03.2020 року  № 211 внесено зміни, якою   дію карантину продовжено до 31.08.2020 року; наказом голови Східного апеляційного господарського  суду   від 28.07.2020 року №14-а суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.
Також, відповідно до   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої    Законом України від 17.07.1997 року  №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
          Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005  року у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року  у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року  у справі "Красношапка проти України").
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених         ст.  42 ГПК  України та    беручи до уваги відсутність клопотань  від учасників справи    щодо відкладення розгляду апеляційної скарги  у зв`язку з карантинними заходами,      колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи,  перевіривши повноту встановлення господарським  судом першої інстанції  неоспорених обставин справи,  колегія суддів встановила наступне.
10.11.2016 року  Фізична особа-підприємець Тимофєєва Наталя Павлівна звернулась до голови комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради з заявою, у якій просила розглянути можливість користування об`єктами благоустрою в місці розміщення тимчасової споруди (реалізація хлібобулочних виробів, бул. Шевченка, 287), бажаний строк розміщення тимчасової споруди з 01.12.2016 року  до 01.12.2017 року, яка зареєстрована  10.11.2016 року за №13-149-0299 адміністратором Центру надання адміністративних послуг м. Маріуполь.
20.02.2017 року  між Маріупольською міською радою (уповноважений орган) та Фізичною особою-підприємцем Тимофєєвою Наталею Павлівною (замовник) підписано договір №389-001 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, відповідно до п.1.1. якого   замовник має намір розташувати на території м.Маріуполь засіб пересувної мережі для здійснення підприємницької діяльності, за адресою: бул. Шевченка, 287 в Центральному районі м. Маріуполя, для торгівлі (хлібобулочними виробами), що є власністю замовника та погоджується на пайову участь (внесок) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь, які будуть використані (задіяні) для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності.
У відповідності до  п. 1.2. договору площа об`єктів благоустрою м. Маріуполь, за використання яких здійснюється плата (внесок) за пайову участь в користуванні об`єктів благоустрою, складає 4 кв.м.    
Згідно з п.1.3. договору,   замовник зобов`язується взяти пайову участь (внесок) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь з моменту отримання паспорту прив`язки та перерахувати на рахунок уповноваженого органу кошти на їх утримання, призначення платежу: плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь. 
У п. 1.4. сторони погодили, що   розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь з розрахунку за рік становить 3 504 грн. Щомісячний розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполя становить 73 грн.  за 1  кв.м.  площі об`єктів благоустрою, які будуть використанні (задіяні) для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності. 
Відповідно до  п. 1.5 договору, плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь здійснюється замовником: при розрахунку єдиним платежем - протягом двадцяти календарних днів після підписання договору, при розрахунках рівномірно протягом року - до 10 числа місяця, наступного за звітним, при розрахунках за розміщення тимчасових споруд для проведення гастрольних, розважальних, рекламних та інших заходів на термін до 10 діб - до початку проведення заходу. 
Згідно з п.п. 2.1.1, 2.1.5 договору замовник зобов`язується своєчасно оплачувати пайову участь (внесок) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь відповідно до умов договору, забезпечувати належне виконання вимог Положення про порядок розміщення ТС.
Відповідно до п. 2.4.1.  договору уповноважений орган має право вимагати від замовника своєчасної оплати пайової участі (внеску) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь відповідно до умов договору. 
У разі двомісячної несплати пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою договір розривається в односторонньому порядку (п. 3.4 договору).
Сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє з 20.02.2017 року  до 20.02.2018 року  (п.п. 4.1., 4.3. договору).
Згідно з п. 4.2 договору строк дії договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою - один рік та продовжується автоматично на строк один рік за відсутності підтверджених фактів систематичного (більше трьох) порушення протягом останнього календарного року.
Відповідно до п. 5.2 договору договір може бути розірвано за ініціативою однієї із сторін, при цьому ініціатор повинен письмово повідомити іншу сторону за 30 календарних днів, в результаті чого укладається угода про розірвання договору.
Одностороння зміна умов або одностороння відмова від договору неприпустима крім випадків, передбачених Положенням про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності (п. 5.3 договору).
У  п. 5.7 договору  сторонами погоджено, що підписання договору означає, що замовник ознайомлений та згоден з вимогами Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності та інших нормативних актів, що регламентують підприємницьку діяльність в м. Маріуполь.
17.10.2019 року  головними спеціалістами відділу контролю департаменту по роботі з активами Кукуш В.П. та Буяновим В.М. складено акт виїзного обстеження за адресою: м.Маріуполь, бул. Шевченко (біля буд.287),   за результатами якого   виявлена споруда загальною площею: 78 м2, що розміщена на підставі договору пайової участі №389-001 з Фізичною особою-підприємцем Тимофєєвою Н.П. 
Також, 12.05.2020 року  головними спеціалістами відділу контролю департаменту по роботі з активами Кукуш В.П. та Буяновим В.М. складено акт виїзного обстеження, за яким встановлено повторно, що за адресою: м. Маріуполь, бул. Шевченко (біля буд.287) (Ц-047) згідно комплексної схеми розміщення тимчасової споруди виявлена споруда загальною площею: 78 м2, що розміщена на підставі договору пайової участі №389-001 з Фізичною особою-підприємцем Тимофєєвою Н.П. 
Позивач вказує на те, що відповідач неналежно  виконує  умови  договору №389-001 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою від 20.02.2017 року  за період з 20.02.2017 року  по 20.02.2020 року. 
          Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Донецької області, в якому  останній просив  стягнути з відповідача заборгованість  у розмірі 10512,00грн. 
15.06.2020 року господарським судом Донецької області ухвалене оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
   Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення   господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна  скарга не підлягає  до  задоволення з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях  Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі  Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Згідно  ст.509 ЦК  України, ст.173 ГК  України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами ст. ст. 11, 509 ЦК  України, ст.174 ГК  України, зобов`язання виникають, зокрема, з договору.
За змістом ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно ст.  628 ЦК  України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У відповідності до п. 44 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до компетенції міських рад відноситься встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність. 
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчі органи забезпечують організацію благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Статтею 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"  визначено, що розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженому Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244.
Згідно з   ч. 4 ст. 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об`єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов`язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об`єкта благоустрою на умовах договору, укладеного з підприємством або балансоутримувачем.
Частиною  1 ст. 36 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" встановлено, що фінансування заходів з благоустрою населених пунктів, утримання та ремонт об`єктів благоустрою здійснюється за рахунок коштів їх власників або користувачів, якщо це передбачено умовами відповідних договорів, а також за рахунок пайових внесків власників тимчасових споруд, розміщених на території об`єкта благоустрою, інших передбачених законом джерел фінансування. 
На виконання приписів Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рішенням Маріупольської міської ради від 28.09.2016 року  №7/11-729 затверджено "Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності" (далі - Положення). 
За змістом вказаного Положення (чинного на час підписання між сторонами спірного договору), порядок користування об`єктом благоустрою передбачав подання суб`єктом господарювання відповідної заяви до Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя. 
Вище зазначено,  що 10.11.2016 року  Фізична особа-підприємець Тимофєєва Наталя Павлівна звернулась до голови комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради з заявою, у якій просила розглянути можливість користування об`єктами благоустрою в місці розміщення тимчасової споруди (реалізація хлібобулочних виробів, бул. Шевченка, 287), бажаний строк розміщення тимчасової споруди з 01.12.2016 року  до 01.12.2017 року.
Згідно  п.п. 3.6, 3.7   Положення після прийняття відповідного рішення, протягом 5 робочих днів суб`єкту господарювання пропонується підписати договір щодо пайової участі в користуванні об`єктами благоустрою за типовою формою наведеною в додатку 5 до Положення та зберігається за останнім право відмовитися від укладання договору.
Доказів   визнання рішення Маріупольської міської ради від 28.09.2016 року  №7/11-729 незаконним та нечинним матеріали справи не містять.
У відповідності до   Положення, розміщенню тимчасової споруди передує укладання договору про пайову участь в користуванні об`єктом благоустрою, залишаючи за суб`єктом підприємницької діяльності право розмістити тимчасову споруду протягом строку дії договору.
Так,  між сторонами укладено  договір №389-001 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою від 20.02.2017 року, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов`язання взяти пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м.Маріуполь та перерахувати на рахунок позивача кошти на їх утримання при розрахунку єдиним платежем - протягом двадцяти календарних днів після підписання договору, при розрахунках рівномірно протягом року - до 10 числа місяця, при розрахунках за розміщення тимчасових споруд для проведення гастрольних, розважальних, рекламних та інших заходів на термін до 10 діб - до початку проведення заходу (п. 1.5 договору).
Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що  при укладенні договору №389-001 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, зокрема відповідач, не був позбавлений права на вільне визначення умов договору, на свій розсуд та з власної волі узгодив умови договору, а тому, в повній мірі погодився зі змістом договору, у тому числі з порядком та умовами здійснення платежів за договором, визнаючи  умови щодо сплати внесків обов`язковими для виконання, прийнявши на себе ризик настання негативних наслідків невиконання умов договору.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України     звернення жодної зі сторін до іншої сторони або до суду з вимогами про зміну або розірвання договору №389-001 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою   протягом його дії (до 20.02.2018 року). 
Таким чином, господарський суд першої інстанції вірно вказав на те, що протягом строку дії договору, позивач мав обґрунтовані очікування на отримання грошових коштів від відповідача, який в будь-який час протягом строку дії договору може розмістити тимчасову споруду на земельній ділянці об`єкта благоустрою.
Як вказує  позивач, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної оплати пайової участі (внеску) в користування об`єктом благоустрою від 20.02.2017 року  не виконав, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за період з 20.02.2017 року  по 20.02.2020 року. 
Також, апелянт вказує на те, що  Тимофєєва Н.П., на підставі п.4.2 договору,  продовжила користуватися  об`єктом благоустрою після спливу первісного строку дії договору (після 20.02.2018 року), а Маріупольська міська рада не заперечувала, а тому сторони вчинили дії, направлені на продовження договору (оферту чи акцепт), що мало би забезпечити продовження виконання його умов обома сторонами.
          Колегія суддів зазначає, що сторони, укладаючи відповідний договір, визначили коло власних зобов`язань, у тому числі зобов`язання відповідача сплачувати внесок та      виконувати вимоги Положення та фактично домовились про те, що систематичне (більше трьох разів) порушення     протягом останнього календарного року будь-якою стороною     унеможливлює подовження договору, тобто визначили скасувальну обставину, за якою припиняється дія договору у разі наявності такого порушення, а тому аргументи апелянта щодо того, що  дія договору продовжувалась  неодноразово: спочатку до 20.02.2019 року, надалі - до 20.02.2020 року та саме тому відповідачу було нараховано суму внесків пайової участі за користування об`єктом благоустрою за договором  за три роки,  є необґрунтованими та  не приймаються.
Як зазначає позивач, відповідач з лютого 2017 року має заборгованість, яка збільшувалася протягом року, тобто, мало місце систематичне порушення з боку відповідача умов договору, внаслідок чого відсутня можливість автоматичної пролонгації договору і дія договору припинилась 20.02.2018 року. 
Згідно зі ст. 610 ЦК  України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК  України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Господарський суд першої інстанції, вірно встановивши, що відповідач належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 76-79  ГПК України, обставин, повідомлених позивачем, не спростував, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надав, дійшов обґрунтованого  висновку про часткове задоволення позовних  вимог про стягнення з відповідача заборгованості щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою   за період дії договору №389-001 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою    з 20.02.2017 року  по 20.02.2018  року у розмірі 3 504,00 грн.
Отже,  висновок місцевого господарського суду  про часткове задоволення позову     відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини  від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини  у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.  6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.  6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
          Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  особи, уповноваженої діяти від імені    Маріупольської міської ради Драпак Е.О  залишити без задоволення.
Рішення     господарського суду Донецької       області від 15.06.2020 року   у справі №905/547/20          залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
                    Повний текст постанови складено 13.08.2020 року.

Головуюча  суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           В.І. Сіверін  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін