КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                        
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 вересня 2020 року місто Київ.
 
Справа 757/17356/18-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11004/2020

Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача                                   Желепи О.В., 
суддів:                                       Олійника В.І., Кулікової С.В.
 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року (у складі судді Остапчук Т.В., інформація про дату складення повного тексту рішення відсутня) 
в справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2018 позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги  за період з 18.06.2014 по 30.12.2017р.: за опалення 45775.28 грн., постачання гарячої води 3237,15 грн., а всього в розмірі 49032,43 грн., 3% річних, інфляційну складову у розмірі 8642,58 грн., а також судовий збір у розмірі 1762,00 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води , які постачає ПАТ «Київенерго».
Позивач посилався на те, що в добровільному порядку сума заборгованості відповідачем не сплачена, а тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. В серпні 2018р. позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути за надані послуги з централізованого опалення  29 773,15 грн. , за постачання гарячої води в розмірі 1836,51 грн. ,3%річних в розмірі 574,57 грн., інфляційну складову в розмірі 2664,25 грн. за період з 01.11.2015р. по 11.04.2017р.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог КП «Київтеплоенерго» відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду, 16.04.2020 представник позивача через поштове відділення подав апеляційну скаргу до апеляційного суду, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача 1 заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 29773,15 грн.; 3% річних у розмірі 574,57 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 2664,25 грн., судовий збір у розмірі 1025,31 грн. Стягнути з відповідача 2 ( ОСОБА_2 ) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 10779,31 грн.; 3% річних у розмірі 996,48 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 4407,28 грн., судовий збір у розмірі 736,69 грн. Стягнути з відповідачів судовий збір за подання апеляційної скарги  у розмірі 2643,00 грн.
В апеляційній скарзі посилається на те, що всупереч вимогам ст. 322 ЦК України Печерським районним судом м. Києва 07.02.2020 винесено рішення, яким повністю відмовлено у позовних вимогах. Рішення суду від 07.02.2020 є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Печерським районним судом м.Києва не було з`ясовано всіх обставин, що мають значення для справи.
Ухвалою від 03серпня 2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Станом на 17 вересня 2020 року відзиву не подано.
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Вказаним законом у статті 1 визначено, що до складу внутрішньо-будинкової системи входять мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.
Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 .
Пунктами 9, 30, 32 Правил передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.
Статтями 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пунктом 8 Правил передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами.
Як зазначалось вище, Порядком та типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до складу таких послуг, з яких розраховуються тарифи для споживачів, входять і послуги з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.
Отже, підприємства, які надають послуги споживачам з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій(виконавці),повинні забезпечити виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії за рахунок включення цих робіт до тарифу на послуги з утримання будинків і споруд відповідно до укладених між ними договорів.
Положенням частини 3 статті 19, частини 4 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо виконавець не є виробником послуг, то відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.
Судом встановлено, що відповідачка була власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води , які постачає ПАТ «Київенерго» з 27.12.2012р. по 12.04.2017р.
Суд встановив, що  станом на квітень 2013 року квартира відповідача була обладнана квартирним засобом обліку - лічильником використання води , згідно акту від 4.04.2013р., тому плата за послуги з водопостачання та водовідведення , повинна була здійснюватись за квартирним засобом обліку.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач не оскаржує рішення в частині не стягнення заборгованості за використану воду, а лише щодо теплової енергії.
Також судом встановлено, що з жовтня 2015р. в квартирі встановлено засіб обліку теплової енергії (а.с.53), який був взятий на облік.
Мешканці квартир з лічильниками опалення оплачують лише спожите тепло за показаннями своїх лічильників та опалення місць загального користування.
Всупереч цьому позивачем нарахування були здійснені за показниками загально-будинкового лічильника. Відповідачка неодноразово зверталась до позивача з роз`ясненнями, щодо нарахувань плати за використане тепло.
Разом з тим не отримала належних відповідей.
 Оскільки в квартирі ніхто не проживав тепловий режим в ній підтримувався  з допомогою регулюючих кранів батарей, в результаті чого за тепловий сезон 2015-2016 року було використано теплової енергії 5,17 Гкал, за які 01.09.2016 було сплачено 3400 грн. (а.с. 138)..
За результатами теплового сезону 2016-2017 р.р. отримано теплопостачання в розмірі 3,87 Гкал, які були оплачені 07.04.2017 року  в сумі 5880 грн. (а.с 145)   
Звірка платежів за теплову енергію в центрі комунального сервісу 23.09.2019 року показала, що цей платіж був помилково зарахований на інший рахунок, про що була складена заява про розшук сплачених коштів в сумі 5880 грн. (а.с. 130).
Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води" і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. (Постанова КМУ від 21.07.2005 №630)
Позивач у справі не надав суду доказів, що відповідач не повідомляла показники лічильника тепла та вчиняла перешкоди для того, щоб працівники позивача, здійснюючи контроль за використанням тепла, мали змогу перевірити та зняти такі показники.
12.04.2017 року відповідачем було продано квартиру ОСОБА_2 та надано покупцю копії платіжних документів про сплату теплоенергії в загальній кількості 9,2 Гкал та передано покупцю лічильник з таким показником.
Лічильники електроенергії, холодної та гарячої води передані покупцю з нульовими показниками згідно акта приймання - передачі приладів обліку. (а.с. 127,128).
Таким чином, суд встановив недоведеність позивачем наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості з комунальних послуг та наявності вини останньої у виникненні такої заборгованості. 
Дослідивши наявні у справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності показників лічильника встановити факт оплати заборгованості Відповідачем 1 неможливо, колегія суддів не приймає з огляду на те, що в розумінні Закону України "Про захист споживачів" відповідач є слабшою стороною договору.  Оскільки виникненню заборгованості передували неправомірні дії відповідача, щодо розгляду заяв споживача про опломбування лічильника, терміни виконання таких заяв порушувались, заборгованість відповідача має  бути нарахована, виходячи з фактичного використання відповідачем теплової енергії. Позивач не довів, що повідомлені споживачем показники, зняті не вірно та не відповідають фактичному використанню, також позивачем не доведено несанкціоноване втручання споживача в засоби обліку, а тому стягнення в судовому порядку з відповідача заборгованості без врахування показників опломбованого лічильника, за обставинами даної справи не буде відповідати загальним засадам цивільного судочинства: добросовісності та справедливості.
Вимоги апеляційної скарги в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , який є новим власником квартири, колегія суддів не задовольняє з огляду нате, що вимоги до такого відповідача судом першої інстанції залишені без розгляду, а залучення відповідача на стадії апеляційного розгляду ЦПК України не передбачено.
Враховуючи зміст ст. 367 ЦПК України, задоволення апеляційної скарги в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 є неможливим, оскільки такі вимоги виходять за межі апеляційного розгляду, які обмежені змістом заявлених та розглянутих позовних вимог в суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 вересня 2020 року.
Головуючий                              Судді: