ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2020 р.	Справа № 440/862/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 05.03.20 року по справі № 440/862/20
          за позовом         Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"  
          до         Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)                 
          про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ
17.02.2020 Дочірнє підприємство "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі по тексту - ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ" Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі по тексту - Шевченківський ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 59689990 від 08.07.2019.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 по справі № 440/862/20 позовну заяву Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови, на підставі п.1 ч.4 ст. 169 КАС України, повернуто позивачеві.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення  норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 по справі № 440/862/20 та направити справу для продовження  розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції ухвалою від 21.02.2020 залишив позовну заяву позивача без руху з підстав її невідповідності вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України, а саме вказав, що позовна заява не містить відомостей про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких приєднано до позову, а також, що всупереч положенням ст. 94 КАС України, позивачем до адміністративного позову на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приєднано копії документів, які не засвідчені в порядку, встановленому законодавством. З метою виправлення вказаних недоліків, позивачем було подано до суду адміністративний позов оформлений відповідно до вимог статей 160, 161 КАС України та додатки до позовної заяви (засвідчені належним чином письмові докази) разом з копією позову з додатками для відповідача.  У зв`язку з чим, вважає, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем були виконанні повністю, а ухвала від 05.03.2020 про повернення є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
20.07.2020 від директора ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надійшло письмове клопотання, в якому повідомлено, що ДП Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні ги України» з Адвокатським об`єднанням «КЕЙТС ЛО ГРУП» в особі адвоката ющук Катерини Володимирівни, яка була представником ДП «Полтавський лавтодор» в даній справі розірвано договір про надання правової допомоги № 03-02- 1 від 03.02.2020 року.
Враховуючи вищевикладене, просив не розглядати документи, що будуть подані адвокатом Петрощук Катериною Володимирівною.
В надісланому до суду 22.07.2020 письмовому клопотанні просив суд розгляд справи провести без участі представника позивача.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів залишає без розгляду клопотання ОСОБА_1 про відкладення судового засідання по справі № 440/862/20 на іншу календарну дату.
У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у визначений судом строк вимоги ухвали суду від 21.02.2020 про залишення позовної заяви без руху не виконано, недоліки позовної заяви в повному обсязі не усунуто.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 
Відповідно до п.8 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначається, зокрема, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Згідно з ч.1 ст. 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
За приписами ч.1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
На виконання вимог ч.4 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч.2 ст.169 КАС України).
Позовна заява повертається позивачеві, якщо, зокрема, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України).
Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції вказав на те, що надані позивачем 28.02.2020 року документи лише частково усувають недоліки, визначені ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху, - належним чином оформленої позовної заяви, а також її копій відповідно до кількості учасників справи (на необхідність яких вказано в ухвалі від 21.02.2020) суду не надано. Отже, позивачем, у визначений судом строк вимоги ухвали суду від 21.02.2020 року про залишення позовної заяви без руху не виконано, недоліки позовної заяви в повному обсязі не усунуто.
Тобто, фактично підставою для повернення позовної заяви позивачу є ненадання належним чином оформленої позовної заяви, а також її копії для відповідача.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, первинно позовна заява ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", була подана позивачем 17.02.2020, та не містила відомостей про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких приєднано до позову, а також до позовної заяви буди додані копії документів, які не засвідчені в порядку, встановленому законодавством, у зв`язку з чим позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу для усунення недоліків апеляційної скарги п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Матеріалами справи підтверджено, що копію ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 по справі № 440/862/20 позивачем отримано 25.02.2020.
Як вбачається з матеріалів справи, до закінчення встановленого строку на усунення недоліків - 28.02.2020, на виконання вимог вказаної ухвали від 21.02.2020, від представника позивача до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява, в якій позивач зазначив, що направляє позовну заяву, оформлену відповідно до вимог ст. 160, 161 КАС України, а також копії відповідно до кількості учасників справи, належним чином завірені копії письмових доказів, приєднаних до позовної заяви, а також копії відповідно до кількості учасників справи. В якості додатків у вказаній заяві зазначено: адміністративний позов з додатками відповідно до кількості учасників справи в 2-х примірниках та належним чином завірена копія довіреності на ім`я представника (а.с.10).
До вказаної заяви позивачем додано копію довіреності представника, адміністративний позов та копії письмових доказів, засвідчених підписом провідного юрисконсульта ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" із зазначенням дати засвідчення - 28.02.2020. При цьому у вказаній позовній заяві, в якості додатку, зокрема, зазначено копію позовної заяви для відповідача та додатків до неї на 24 арк. в 1 примірнику (а.с. 11-37).
Крім того, з доданої до апеляційної скарги копії вказаної заяви від 28.02.2020, на якій міститься відбиток штампу вхідної кореспонденції Полтавського окружного суду про отримання вказаної заяви із зазначеними позивачем додатками, датований 28.02.2020, також вбачається надання позивачем позовної заяви з додатками в двох примірниках, тобто підтверджується усунення останнім недоліків, на невиконання яких, зокрема, посилався суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву.
Щодо посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на ненадання позивачем належним чином оформленої позовної заяви, що, як вбачається з ухвали про залишення позовної заяви без руху від 21.02.2020, полягає у порушенні вимог п.8 ч.5 ст. 160 КАС України, а саме не зазначенні у позовній заяві відомостей про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких приєднано до позову, колегія суддів зазначає наступне.
Положення частини четвертої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють імперативний припис щодо поведінки заявника позову, а саме, норма цієї статті зобов`язує позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в той же час інша частина цієї статті надає право позивачу у разі подання письмових чи електронних доказів додати до позовної заяви копії відповідних доказів.
Отже процесуальний закон зобов`язує позивача надати до позовної заяви лише наявні в нього докази.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Письмовими доказами в розумінні частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Згідно з частиною другою цієї статті письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (частина четверта статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України).
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (частина п`ята статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України).
Колегією суддів встановлено, що на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивачем в якості додатків до позовної заяви додано копії письмових доказів, засвідчених підписом провідного юрисконсульта ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" із зазначенням дати засвідчення - 28.02.2020.
Тобто, враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що засвідчуючи вказані копії письмових доказів, позивач фактично підтвердив наявність у нього оригіналів цих доказів, хоча і не вказав про це в тексті самої позовної заяви.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає твердження суду першої інстанції про неналежність поданої позовної заяви, яка полягає у незазначенні в останній вказаних відомостей щодо наявності у позивача письмових доказів, помилковим, оскільки відповідність позовної заяви вказаним вимогам вбачається з наданих позивачем копій письмових доказів.
У зв`язку з чим, судом першої інстанції зроблено хибний висновок, що позивачем недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі від 21.02.2020, не усунуто.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, частини третьої статті 8, статті55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслює значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді (рішення від 25 листопада 1997 року №6-зп, від 25 грудня 1997 року N9-зп).
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Положенням частини п`ятої статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Положеннями цієї статті також визначено способи судового захисту, перелік яких не є вичерпним.
Частинами першою - третьою статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, який застосовує з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Звернувшись з цим позовом, позивач вирішив скористатися гарантованим йому правом на вирішення спору в судовому порядку.
Однак, цим правом він скористатися не зміг, оскільки суд першої інстанції повернув позовну заяву з посиланням на ненадання належним чином оформленої позовної заяви та її копії для відповідача, не надавши належної оцінки наданих позивачем засвідчених копії письмових доказів. 
Викладене свідчить про те, що суд застосував надміру формальний підхід і не врахував вимоги статті 55 Конституції України, статей 2, 5, 6 КАС України.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Крім того, Європейський суд з прав людини за результатами розгляду справи Brumarescu v. Romania зазначив, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі преамбули цієї Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць.
Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, визначені в Конвенції, порушено, повинен отримати ефективний засіб правового захисту у національному органі, незважаючи на те, що порушення вчинено особами, які діють в офіційній якості.
Як вірно зазначив скаржник, суд повинен дотримуватися принципу верховенства права, одним з елементів якого є доступ до суду, який відповідно до статті 6 КАС України застосовується адміністративними судами з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до передчасного висновку про не усунення недоліків позовної заяви та ухвалення необґрунтованого рішення про повернення позову.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.320 КАС України порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.221, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" -  задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 по справі № 440/862/20  - скасувати.
Справу № 440/862/20 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  24.07.2020 року