13.07.20
22-ц/812/1095/20
Єдиний унікальний номер судової справи:475/161/19 
Номер провадження:22-ц/812/1095/20
Постанова
Іменем України

13 липня 2020 року                                м. Миколаїв                        Справа №475/161/19 
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого - Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання -
за участі: позивача ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 ,
-представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення, яке постановив Доманівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Єгорової Н.І., о 14 годині 32 хвилині у приміщенні цього суду 27 квітня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Доманівської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області та Орган опіки та піклування Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини,
встановив:

       У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Доманівської районної ради Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що з 12 квітня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2018 року.
У шлюбі з відповідачем у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час шлюбу колишнє подружжя проживали з батьками ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 . Відповідач систематично принижав її людську гідність, оскорбляв і вигнав з дому, не дозволивши забрати з собою доньку. ОСОБА_3 примусово утримує доньку, не дає їй можливості спілкуватися з нею та приймати участь в її вихованні, чим грубо порушує права, як матері, так і дитини.
З метою повернення дитини позивач зверталася в Орган опіки та піклування Мостівської сільської ради Доманівського району та правоохоронні органи, однак, оскільки подружжя мають рівні права щодо виховання дитини, їй рекомендовано було звернутися до суду.
Позивачка зазначала, що проживає з батьками в АДРЕСА_2 , має необхідні і достатні житлово-побутові та матеріальні можливості для проживання доньки з нею, працює помічником вихователя у дитячому закладі, має досвід спілкування з дітьми. 
На думку позивачки, проживання малолітньої доньки саме з матір`ю, для дитини буде більш прийнятним, оскільки у матері більше емоційно - вольової мотивації, можливостей та часу приділити дитині увагу.
Посилаючись на викладене та те, що з часом, наслідки проживання малолітньої доньки разом із батьком, який не спроможний дати їй материнську любов і ласку, забезпечити всім необхідним для комфортного життя, що на її думку, призведе до непоправних негативних наслідків у житті доньки, позивач просила визначити місце проживання дитини разом із нею.
Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2019 року залучені до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області та Орган опіки та піклування Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області.
У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 заперечував, що чинив перешкоди у спілкуванні матері з дитиною. Вказував, що проживає разом з батьками, які мають належні матеріально-побутові умови для проживання та виховання дитини. Сам він матеріально забезпечений, працює, має стабільний дохід, є власником земельної ділянки. Оскільки дитина з народження проживає з ним біля його батьків, то в інтересах дитини, на його думку, необхідним є залишити дитину проживати з ним, оскільки донька до нього дуже прив`язана. Зміна місця проживання дитини може негативно вплинути на її психологічний стан. Він не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю.
       Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 . Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка проживає АДРЕСА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено при її проживанні разом з матір`ю. Суд взяв до уваги, що позивач ОСОБА_1 працює помічником вихователя в дитячому закладі, має певний досвід у спілкуванні, та вважав, що матір має більше можливостей приділяти увагу та час гармонійному розвитку дитини. Прихильність дитини більш до батька, ніж матері, на думку суду, не є ключовою підставою для визначення місця проживання дитини. Неприязні стосунки між батьками, створення штучних умов, які перешкоджають позивачці спілкуватися з дитиною, порушують права дитини у спілкуванні з матір`ю.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, неправильно та неповно дослідженні докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом були проігноровані аргументи відповідача. Так, суд не звернув належної уваги на створені ним належні матеріально-побутові умови проживання дитини, те, що з народження дитина проживає з ним та його батьками, тоді як зміна місця проживання дитини може негативно вплинути на її психологічний стан, оскільки вона тривалий час не спілкується з матір`ю і мати взагалі не проявляла ініціативи з цього приводу та не виражала бажання щодо спілкування з власною донькою. Відповідно до довідки Миколаївського навчально-виховного комплексу закладу загальної середньої освіти Мостівської сільської ради Миколаївської області від 14 травня 2020 року практичним психологом вказаного закладу було здійснено комплексну оцінку психофізичних якостей доньки сторін та будь-яких відхилень не виявлено. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилалася на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріли справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом встановлено, що сторони з 12 квітня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2018 року, та є батьком та матір`ю малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 11-13).
Сторони припинили подружні стосунки з листопада 2018 року, після чого донька залишилася проживати з батьком за місцем його постійного проживання та реєстрації в АДРЕСА_1 . Позивач, яка зареєстрована за цією ж адресою, на час розгляду справи, проживає в АДРЕСА_2 . 
       Між сторонами існує невирішений спір з приводу того, з ким з них має проживати дитина.
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доцільності визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та його зроблено внаслідок правильного застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення обґрунтованого судового рішення.
       Згідно із положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
       Статтею 150 СК України визначені наступні обов`язки батьків: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
       Згідно з частинами 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. 
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. 
Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).
       В силу частин 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
       Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
       Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. 
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
З матеріалів справи вбачається, що після припинення спільного проживання в період шлюбу у листопаді 2018 року кожна із сторін окремо зверталися до Органу опіки та піклування Мостівської сільської ради Миколаївської області з метою вирішення питання місця проживання дитини (т. 1 а.с. 15, 33-34). При цьому  ОСОБА_3  у своїй заяві, що була подана 23 листопада 2018 року,  зазначав, що вони не дійшли згоди про те, з ким буде проживатиме дочка. Тому саме по собі звернення позивачки до органу опіки і піклування пізніше ніж відповідач, а саме 27 листопада 2018 року, свідчить про те, що позивач виявляла бажання щодо проживання дитини з нею та спілкування з донькою та спростовують доводи ОСОБА_3 про те, що мати взагалі не проявляла ініціативи з цього приводу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 за вищезазначеною адресою проживає разом з матір`ю та вітчимом. За місцем проживання вона та її батьки характеризуються позитивно (т.1 а.с.16). ОСОБА_1 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.1 а.с.16 зворот). Згідно довідки Мостівської сільської ради №122 від 27 листопада 2019 року позивач працювала на посаді вихователя Лідіївського ДНЗ з 24 вересня 2018 року до 12 листопада 2018 року (т.1 а.с.54). З 06 лютого 2019 року ОСОБА_1 працює в Березнегуватському дошкільному закладі №1 «Сонечко» на посаді помічника вихователя. За час роботи на зазначеній посаді показала себе добросовісним, працьовитим працівником. Підтримує атмосферу спокою, доброзичливості, поваги до дітей та дорослих, про що свідчить характеристика з місця роботи від 25 березня 2019 року (т. 1 а.с. 64,66). 
Згідно довідок виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради № 519/04-09 від 18 березня 2019 року та №1170/04-09 від 08 липня 2019 року позивачка має стабільний дохід у виді мінімального розміру заробітної плати (т. 1 а.с.65, 148).
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї № 11 від 19 березня 2019 року позивачка ОСОБА_1 проживає разом з батьками в АДРЕСА_2 , мама ОСОБА_6 домогосподарка, отримує дохід від здачі молока, вітчим ОСОБА_7 працює шофером, слюсарем і отримує певний дохід. Площа житлового будинку складає 60 м2, опалення- газове. Родина має підсобне господарство, земельні ділянки (паї). Будинок складається із чотирьох житлових кімнат. Житловий будинок з усіма зручностями, у виді туалету та ванної кімнати. Даний будинок належить на праві власності ОСОБА_6 , матері позивачки (т. 1 а.с.67). Наявність у родини підсобного господарства у виді великого рогатого скота, птиці, свинів та земельного паю, підтверджується і довідкою № 1378 від 03 грудня 2018 року Висунської сільської ради Березнегуватського району.
Крім того, ОСОБА_1 має у приватній власності власний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, загальною площею 79,7 м2, розташований в АДРЕСА_3 , про що свідчить Договір дарування, посвідчений нотаріально 02 жовтня 2019 року за № 593 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 1478408148211 від 02 жовтня 2019 року (т. 1 а.с. 146-147).
Згідно довідки виконавчого комітету Висунської сільської ради № 1733 від 11 грудня 2019 року на території Висунської сільської ради працює дві школи та три заклади дошкільної освіти (т.1 а.с.145).
Опитані в судовому засіданні свідки з боку позивача, а саме ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивачки, та ОСОБА_8 , з якою позивач раніше працювала в одному дошкільному закладі, характеризують ОСОБА_1 виключно з позитивної сторони та з її слів їм відомо, що вона не може спілкуватися та бачитися з дитиною, тому що колишній чоловік не дає їй такої можливості.
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_3 від 13 листопада 2018 року його родина проживає у житловому будинку, загальною площею 50 м2. Будинок складається із двох житлових кімнат з пічним опаленням. Родина має підсобне господарство у виді свиней, кози, птиці, 2 вуликів та корови. Батько відповідача має земельну ділянку. Малолітня донька, яка проживає разом із батьком, має власне ліжко, іграшки та одяг (т. 1 а.с.36).
Житловий будинок, в якому проживає відповідач, відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 662 від 13 жовтня 2000 року належить батьку відповідача ОСОБА_9 (т.1 а.с.41-42).
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1,80 га, про що свідчить копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №548019 (т.1 а.с.43).
Відповідач щорічно отримує від ДП «Лідієвське» ТОВ СП «НІБУЛОН» благодійну допомогу, про що свідчить довідка № 86/103/2 від 26 лютого 2019 року (т. 1 а.с.44).
За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно (т. 1 а.с.45)
На обліку у лікарів нарколога та психіатра відповідач не перебуває (т. 1 а.с.47).
Батько відповідача ОСОБА_9 також має у власності кілька земельних ділянок, про що свідчать копії Державних актів на право власності на земельні ділянки (т.1 а.с.48-51).
З 05 квітня 2019 року ОСОБА_3 працює на посаді підсобного робітника у СФГ «Колос» (т.1 а.с.108). За місцем роботи має стабільний дохід у виді мінімального розміру заробітної плати (т. 1 а.с.109). За місцем роботи характеризується позитивно (т.1 а.с.110).
Відповідно до довідки Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Мостівської сільської ради № 46 від 26 лютого 2020 року на території с.Лідіївка, Доманівського району знаходяться 2 заклади освіти комунальної власності, а саме дошкільний навчальний заклад та загальноосвітня школа (т.1 а.с. 189).
Аналізуючи матеріальний стан сторін по справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обома батьками створені належні умови для проживання дитини, вони однаково ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків. 
Оскільки малолітня дитина тривалий час проживала разом із батьком і була позбавлена можливості, із-за неприязних стосунків між батьками, спілкуватися з матір`ю, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що прихильність дитини до батька є більшою ніж до матері.
Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 06 травня 2019 року, що був підписаний секретарем сільської ради, Орган опіки та піклування Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області вважав за доцільне визначити місце проживання дитини разом із матір`ю ОСОБА_1 . Орган опіки та піклування вважав, що в даному випадку необхідно врахувати вік та стать дитини, у зв`язку з тим, що є складнощі, що стосуються виховання та піклування саме батьком дитини, якщо дитина є дівчинкою, незалежно від її віку. Позитивний приклад матері, її турбота, увага, розуміння є найбільшою складовою гідного життя дівчинки в майбутньому (т. 1 а.с.93-94).
Відповідно до витягу із протоколу №5 від 11 червня 2019 року засідання комісії з питань захисту дитини Мостівської сільської ради від 11 червня 2019 року, члени комісії прийшли до висновку про доцільність визначення проживання дитини біля батька ОСОБА_3 . Мотиви прийняття такого висновку комісія у наданому рішенні не обґрунтувала (т.1 а.с.100).
Відповідно до приписів частин четвертої, п`ятої та шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз. 3 пункту 4 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 (v0020700-08) від 19 грудн 2008 року) висновок оформляється на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписується головою (заступником голови) та скріплюється печаткою.
Оскільки вищезазначені висновки органів опіки та піклування не були оформлені належним чином ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 червня 2020 року були витребувані відповідні висновки, оформлені на бланку виконавчого органу Висунської сільської ради та Мостівської сільської ради, підписані головою та скріплені печаткою.
Наданий на запит апеляційного суду висновок Органу опіки та піклування Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області щодо визначення місця проживання малолітньої дитини за змістом є аналогічним висновку наданому суду першої інстанції.
Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 23 червня 2020 року орган опіки та піклування Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області вважав за доцільне визначити місце проживання дитини біля батька ОСОБА_3 .
Орган опіки та піклування обґрунтував своє рішення тим, що відповідач з дружиною ОСОБА_1 не проживає з 09 листопада 2018 року , ОСОБА_1 участі у вихованні ОСОБА_5 не приймає, а з 26 березня 2019 року не відвідує доньку та не спілкується з нею. За весь час мати долею дитини не цікавиться. Сталі соціальні зв`язки, психологічний стан дитини, особиста прихильність дитини до батька, виконання ним батьківських обов`язків, здатність батька створити для дитини належні умови для морального та фізичного розвитку дитини дають підстави для рекомендаційного характеру про визначення місця проживання ОСОБА_5 з батьком. 
Між тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з цим висновком Органу опіки та піклування Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, оскільки не відомо, на підставі яких даних цим органом було зроблено висновок про те, що мати не цікавиться долею дитини, причини з яких вона не відвідує дитину та не спілкується з нею. Вказаний висновок суперечить іншим доказам, які містяться у матеріалах справи.
Як встановлено 27 листопада 2018 рок ОСОБА_1 звернулася із заявою до Органу опіки та піклування Мостівської сільської ради з метою вирішення питання місця проживання дитини. З витягу з протоколу комісії з питань захисту прав дитини від 14 грудня 2018 року щодо порушеного питання батьками малолітньої було рекомендовано батькам звернутися до суду (т. 1 а.с.15 зворот).
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, а ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2019 року залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області.
До того ж, з метою сприяння у поверненні на проживання у родину доньки, позивач зверталась до Уповноваженого Президента України з прав дитини, що підтверджується листом від 26 липня 2019 року, який нею доданий до відзиву на апеляційну скаргу (т.2 а.с.20).
26 березня 2019 року позивач звернулася із заявою про вчинення злочину щодо її побиття батьком відповідача 26 березня 2019 року за місцем його проживання коли вона прийшла з метою побачити свою малолітню доньку (т. 2 а.с. 23-25).
Отже, неприйняття ОСОБА_1 участі у вихованні дитини у період з 26 березня 2019 року викликано тим, що позивачу не надавалась можливість бачитися і спілкуватися з дитиною. Встановлене також спростовує доводи відповідача щодо не створення перешкод у спілкуванні позивачки з донькою.
Висновок органу опіки та піклування Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області не містить відомостей про позицію позивача щодо конфліктної ситуації, яка склалася між сторонами, що свідчить про не з`ясування цього питання вказаним органом. Орган опіки та піклування не навів доводів того, чому він, з урахуванням віку дитини, вважає доцільним проживання її саме з батьком, обмежившись тільки перерахуванням встановлених обставин.
З огляду на викладене, апеляційний суд встановив, що висновок Органу опіки та піклування Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області про доцільність проживання дитини з батьком не відповідає обставинам справи та не узгоджується з вимогами чинного сімейного законодавства, а тому вважає, що його не можна визнати достатнім для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прихильність дитини до батька не є вирішальною умовою для визначення місця проживання дитини з батьком, з огляду на вік дитини, стан її розвитку та здоров`я. В силу вікового розвитку, дитина прихильна до того з батьків, з ким проживає. 
Суд першої інстанції, аналізуючи умови проживання дитини на даний час та стан її розвитку, правильно врахував думку фахівців у сфері дитячої психології та психіатрії, викладену у висновку судово-психіатричної експертизи № 200 від 17 липня 2019 року, що був наданий відповідачем (т.1 а.с.175-179). Так, в мотивувальній частині висновку експерти зазначили, що інтелектуальний розвиток дитини не відповідає віковій нормі через педагогічну занедбаність. Маються ознаки затримки психологічного розвитку, обумовлені мікросоціальною занедбаністю. Відзначається природна вікова сугестивна підкореність старшим, знижена впевненість в собі, сором`язливість, замкненість, низька стійкість до стресових ситуацій.
Зважаючи на висновки спеціалістів, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що батько недостатньо приділяє увагу гармонійному розвитку та вихованню дитини. Матеріальне забезпечення дитини, створення належних умов для проживання, є недостатнім для виховання дитини. До того ж, як слідує з довідки Лідіївського ДНЗ № 1 від 04 лютого 2019 року ОСОБА_5 не відвідувала навчальний заклад з 08 жовтня 2018 року (т.1 а.с.144).
Із пояснень відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні встановлено, що він працює та постійно забезпечує матеріальний стан дитини. Протягом дня вихованням дитини займається його матір. Дитині він приділяє увагу після закінчення робочого часу.
Врахувавши те, що позивачка ОСОБА_1 працює помічником вихователя в дитячому закладі, має певний досвід у спілкуванні, вихованні та розвитку дітей, суд першої інстанції обґрунтованого вважав, що матір має більше можливостей приділяти увагу та час гармонійному розвитку дитини.
Доданий до апеляційної скарги ОСОБА_3 лист директора НВК Мостівської сільської ради №12 від 14 травня 2020 року щодо відповідності вікові психофізичних якостей ОСОБА_5 2015 року народження, є новим доказом та судом першої інстанції не досліджувався. Проте, на думку колегії суддів, сам по собі зміст вищезазначеного листа правильність висновку суду першої інстанції щодо обґрунтування доцільності, виходячи з найважливіших інтересів дитини, проживання доньки сторін з матір`ю не спростовує. 
Крім того, як встановлено на даний час, дитина проживає з батьком. В житловому будинку донька має окреме ліжко, іграшки, одяг, що є недостатнім для зростання дитини, що вірно констатував суд першої інстанції.
Водночас, житлові умови позивачки дозволяють дитині проживати в окремій кімнаті. Крім того, будинок обладнаний усіма зручностями, що є необхідністю для зростання дитини в нормальних умовах.
Враховуючи викладене, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, зібрані докази і давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою відповідно до ст. 375 ЦПК України для відмови у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення без змін.
З огляду на викладене відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати за подачу та розгляд справи судом апеляційної інстанції не підлягають компенсації за рахунок позивача.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                Н.В. Самчишина

Судді:                                                        П.П. Лисенко 

                                                Т.В. Серебрякова 

Повний текст постанови складено 13 липня 2020 року.