Справа № 753/5222/18                                                    Головуючий 1 інстанція- Колесник О.М.
Провадження № 22-ц/824/9810/2020                               Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 

П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
22 вересня 2020 року                                                                                    м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 жовтня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-
 
в с т а н о в и в:
 
У березні 2018 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 08 серпня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №10-29/2318, згідно якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 55000 грн. строком на 15 років із сплатою 18 % річних, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування коштами. Поручителем позичальника є співвідповідач ОСОБА_3 , яка за договором поруки від 08 серпня 2006 року зобов`язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі. 
Вказував, що за умовами кредитного договору відповідач ОСОБА_2 мав повертати кредит і проценти щомісячними платежами згідно графіку, однак не виконує цих обов`язків має прострочену заборгованість, яка станом на 08 лютого 2018 року становить 148556,14 грн. з яких тіло кредиту - 46738 грн., проценти - 87185,88 грн., інфляційні втрати за кредитом - 4081,20 грн., інфляційні втрати за процентами - 10551,06 грн. Письмова вимога банку від 20 лютого 2018 року про дострокове погашення кредиту відповідачами не виконана. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ч.2 ст.1050, ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив достроково стягнути солідарно із відповідачів на користь банку борг за кредитним договором у розмірі 148556,14 грн. та судові витрати.
Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто із відповідачів солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» борг за кредитним договором у розмірі 148556,14 грн. та судовий збір у розмірі 1114,17грн. з кожного. 
Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 27 травня 2020 року заяву відповідачки ОСОБА_1  (змінила прізвище з  ОСОБА_4 ) залишено без задоволення.
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала
                                                                        -  2  -
апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог до неї і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог банку до неї як поручителя в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що суд розглянув справу у відсутність відповідачки, яка взагалі не була повідомлена про  розгляду справи. Допущене судом порушення позбавило її можливості під час розгляду справи в суді надати свої доводи, заперечення та докази. Судом залишено поза увагою, що згідно ч.4 ст.559 ЦК України її порука припинилася, оскільки позичальник допустив прострочення по погашенню кредиту із 28 жовтня 2008 року, а відтак через шість місяців віж цієї дати порука припинилася.
Позивач АТ «Альфа-Банк», який отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з додатками 06 липня 2020 року, відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, встановлений ст.371 ЦПК України строк розгляду апеляційних скарг продовжено на строк дії такого карантину. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року, встановлені попереднім законом строки закінчуються через 20 днів після набарання чинності цим законом, який набрав чинності 17 липня 2020 року.
Отже, 06 серпня 2020 року строк на який продовжено розгляд апеляційної скарги закінчив перебіг. 
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 148556,14 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають
                                                                        -  3  -
значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Згідно п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність відповідачки ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про дату і час розгляду, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.
Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, поскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідачки ОСОБА_1 , яка не повідомлена належним чином про дату, час і місце засідання суду і яка обгрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.
Окрім того, колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції.
Розглянувши справу у відсутність відповідачки ОСОБА_1 , яка взагалі не була повідомлена про розгляд даної справи, суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, що позбавило відповідачку висунути свої заперечення і доводи проти позову банку, в тому числі заявити про припинення поруки, що є істостним в даній справі.
Окрім того, вирішуючи спір, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 08 серпня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №10-29/2318, згідно якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 55000 грн. строком до 07 серпня 2021 року із сплатою 18 % річних, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування коштами.
Повернення кредиту згідно п.1.1.1 кредитного договору було передбачено шляхом внесення позичальником щомісячних платежів за кредитом і процентами у розмірі 306 грн. до 25 числа кожного місяця відповідно графіку.
Поручителем позичальника є співвідповідачка ОСОБА_1 (змінила прізвище з
                                                                        -  4  -
ОСОБА_5 ), яка за договором поруки від 08 серпня 2006 року зобов`язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі. 
Також, судом встановлено, що позичальник ОСОБА_2 порушив обов`язки по поверненню кредиту, погашав кредит нерегулярно, останнє погашення кредиту відбулося 27 жовтня 2008 року у сумі 307,95 грн. після чого відповідач припинив погашення кредиту, має прострочену заборгованість. Письмова вимога банку, направлена відповідачам 20 лютого 2018 року, про необхідність дострокового поверенння кредиту не пізніше 3-х днів з моменту отримання вимоги, останніми не виконана.
Вирішуючи спір,суд першої інстанції прийшов до висновку, що позичальник ОСОБА_2 не виконує передбачених кредитним договором обов`язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів і має прострочену заборгованість, що у свою чергу відповідно до закону та умов кредитного договору є підставою для захисту прав кредитора і дострокового стягнення боргу на користь банку в повному обсязі.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону. 
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 
Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.  Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. 
Проте, задовольняючи позов і стягуючи борг за кредитним договором солідарно з обох відповідачів, як боржника і поручителя, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права. 
Так, покладаючи на відповідачів солідарний обов`язок по поверненню банківського кредиту, суд не врахував приписи ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до положень якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. 
Отже, закон встановлює преклюзивний (присічний) строк припинення поруки, тривалістю шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у випадку не пред`явлення вимоги до поручителя. Тобто порука - це строкове зобов`язання, а строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються.
Такі висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 545/1014/15-ц (п.п.46-52), а також відповідають правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постановах: від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662, згідно яких строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов'язок поручителя після спливу строку поруки припиняються, а тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його
                                                                        -  5  -
права, зокрема і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав вказані у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося.
Таким чином, у разі неналежного виконанняпозичальником своїх зобов`язань за кредитним договором строк пред`явлення кредитором вимоги до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. При цьому у разі настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів можуть бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку. У випадку незаявлення такої вимоги порука припиняється відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України (правовий висновок у постанові Верховного Суду України від 23 травня 2012 року у справі № 6-33цс12).
Такий же висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 545/1014/15-ц. 
З матеріалів справи вбачається, що згідно п.3.3.7 та п.3.3.8 кредитного договору позичальник взяв на себе обов`язок своєчасно і в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 цього договору.
Водночас згідно п.4.5 кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язків, визначених п.3.3.7 та п.3.3.8 цього договору більше 90 днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив і позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі з процентами та штрафними санкціями.
Ухвалючи рішення, суд не звернув уваги, що позичальник ОСОБА_2 востаннє сплатив кошти на погашення кредиту 27 жовтня 2008 року у сумі 307,95 грн. Наступний платіж на погашення кредиту він мав здійснити до 25 листопада 2008 року, проте платіж не здійснив, як і взагалі жодних платежів на погашення кредиту більше не вчиняв, що стверджується наданим банком розрахунком боргу. 
Отже, відповідно до п.4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 90 день з моменту несплати 25 листопада 2008 року відповідачем чергового платежу, тобто сплив на 24 лютого 2009 року, а тому наступного дня 25 лютого 2009 року настав обумовлений кредитним договором (п.4.5) строк повернення кредиту у повному обсязі, від якого і має відраховуватися шестимісячний строк поруки упродовж якого кредитор має право заявити вимоги до поручителя.
Аналогічна правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України у спорах за участю ПАТ «Укрсоцбанк», зокрема: від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2875цс15, від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16, де Верховний Суд України, зазначив, що сторони кредитного договору, встановивши у договорі, що в разі невиконання позичальником більш ніж 90 календарних днів обов`язку щодо своєчасної сплати кредиту, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобов`язаний протягом 1 робочого дня повернути кредит у повному обсязі. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, яке настає автоматично, та визначили умови такого повернення коштів, а непред`явлення вимоги протягом шести місяців від дня настання зміненого строку виконання основного зобов`язання свідчить про припинення поруки.
За таких обставин, банк мав право пред`явити вимогу до поручителя протягом шести
                                                                        -  6  -
місяців із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто до 25 лютого 2009 року, чого не зробив, позовну вимогу до поручителя про повернення боргу не пред`явив, що у свою чергу свідчить про припинення договору поруки і відсутність у відповідачки обов`язку повертати кредитні кошти.
Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З викладених підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції щодо солідарного стягнення боргу не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.
З огляду на приписи ч.4 ст.559 ЦК України, а також наведені вище обставини порука відповідачки ОСОБА_1 припинена, а тому борг за кредитим договором підлягає стягненню у повному обсязі лише з позичальника ОСОБА_2 , який не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України у зв`язку із скасуванням судового рішення суд покладає на відповідача  ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Окрім того, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на позивача витрати відповідачки ОСОБА_1 по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.
Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                                
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 жовтня 2018 року змінити, стягнувши із ОСОБА_2 (мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: 03150 м.Київ, вул.Велика Васильківська 100, МФО 300346, код ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за кредитним договором у розмірі 148556 гривень 14 коп. та судовий збір у розмірі 2228 гривень 34 коп.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в частині стягнення боргу за кредитним договором із ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути із Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: 03150
                                                                        -  7  -
м.Київ, вул.Велика Васильківська 100, МФО 300346, код ЄДРПОУ 23494714) на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2228 гривень 35 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: