РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/5087/20
Провадження № 22-ц/4815/1010/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.,
секретар судового засідання – Ковальчук Л. В., 

учасники справи:
апелянт – ОСОБА_1 , 
позивач – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2020 року у складі судді Ковальова І. М., постановлену в  м. Рівне, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки.

27 березня 2020 року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила суд накласти арешт на нежитлові приміщення цокольного поверху №34, 35, VII, VIII, що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 75,7 кв.м.; заборонити будь-якому державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нежитлових приміщень цокольного поверху №34, 35, VII, VIII, що знаходяться в будинку будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 75,7 кв.м.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2020 року заяву задоволено частково. Накладено заборону на відчуження майна, зокрема, на нежитлові приміщення цокольного поверху №34, 35, VII, VIII, що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 75,7 кв.м. Копію ухвали суду направлено до Рівненського регіонального центру надання адміністративних послуг для виконання та сторонам до відома.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована наявністю належних та достовірних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання рішення суду.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що оскаржуваною ухвалою накладено арешт на майно, що є його власністю, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки від 11 травня 2018 року, укладеному між ним як іпотеко держателем та ОСОБА_2 як іпотекодавцем, від імені якої діяв ОСОБА_3 .. Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 не є власником чи іпотеко держателем майна, на яке накладено заборону відчуження, а, отже, відповідач не наділений правом будь-яким чином розпоряджатися таким майном. Зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевим судом не враховано його інтересів як іпотеко держателя майна. Звертає увагу суду на те, що в оскаржуваній ухвалі не наведено обґрунтування реальної загрози невиконання в майбутньому рішення суду в разі задоволення позову, що є обов`язковим для вжиття заходів забезпечення. Вказує на порушення судом процесуальних норм, які виявилися у тому, що його не було залучено до участі в справі, хоча інформація про нього містилася в договорі іпотеки, визнання якого недійсним є предметом спору у цій справі. З наведених підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу суду і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_2 – адвокат Андрійчук О.І. вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просить залишити її в силі, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки. 

З метою забезпечення позову ОСОБА_2 подала до суду відповідну заяву, у якій просила суд накласти арешт на нежитлові приміщення цокольного поверху №34, 35, VII, VIII, що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 75,7 кв.м.; заборонити будь-якому державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нежитлових приміщень цокольного поверху №34, 35, VII, VIII, що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 75,7 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.         
     
Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.          

Цивільно-процесуальним законодавством України передбачено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Поруч із цим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання недійсним договору іпотеки від 11.05.2018 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , з метою забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх власних зобов`язань перед ОСОБА_1 , не пов`язаних з ОСОБА_2 , тоді як саме вона є власником майна, яке передане в іпотеку.

Зважаючи на наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до переконання про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а такий вид забезпечення позову, як заборона відчуження майна до розгляду справи по суті не порушує принципів співмірності виду забезпечення позову та позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін. 

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд враховує, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, а його невжиття може суттєво порушити права та охоронювані інтереси позивача, утруднити чи зробити неможливим виконання у майбутньому рішення суду у випадку його винесення на його користь. При цьому, такий спосіб забезпечення позову відповідає обставинам справи та, водночас, вжиття таких заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Гордійчук С. О.

                                                                       Хилевич С. В.