У х в а л а
        
15 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 291/280/20
 
провадження № 61-12853ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 10 червня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду  від 04 серпня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом                       в указаній справі.
Свій позов АТ КБ «ПриватБанк» мотивувало тим, що ОСОБА_1 звернувся             до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву від 11 грудня 2018 року, згідно з якої отримав кредитні кошти у розмірі                               3 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.                Крім того ОСОБА_1 своїм підписом у заяві підтвердив згоду з умовами кредитування. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконував, унаслідок чого, станом на 20 грудня 2019 року виникла заборгованість у сумі             26 397 грн 23 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі                                       14 666 грн 06 коп; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі                5 067 грн 73 коп; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит у розмірі 4 930 грн 24 коп. 
Враховуючи вищевикладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути                                     з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором                      у розмірі 26 397 грн 23 коп.
 
Заочним рішенням Ружинського районного суду Житомирської області                                 від 10 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року, позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь                                                     АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 грудня         2018 року у розмірі 14 666 грн 06 коп. У задоволенні інших позовних вимог                  АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
25 серпня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 28 серпня 2020 року, в якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій у частині відмови  у стягненні заборгованості за відсотками, та прийняти, у цій частині нове рішення яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині залишити без змін.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах                 з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.
 
Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 26 397 грн 23 коп., відтак, станом на 01 січня 2020 року вказана сума не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн*100=210 200 грн), тому у розумінні ЦПК України ця справа є малозначною. 
 
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами                  а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
Проте, наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у справі не дають підстав для висновків про те, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені мотиви самі по собі не можуть бути підставою, що підпадає під дію підпунктів а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, інших мотивувань касаційна скарга не містить. 
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію                              та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.
Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують                на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка                          є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень                                    та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre                            v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права                               на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -                              на касаційне оскарження судового рішення.
 
З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 10 червня 2020 року                     та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року                                      відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
О. В. Білоконь 
 
Н. Ю. Сакара