ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/11785/18                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2020 року                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді            Ключковича В.Ю.,
суддів          Кобаля М.І.,                 
                                                                                                            Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2020 року (прийняте в порядку письмового провадження, суддя Пащенко К.С.) у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування довідки, акта і розрахунку, - 

В С Т А Н О В И В:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просив визнати протиправними та скасувати довідку № 0008911, акт від 03.07.2018 № 0023871 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів та розрахунок до акта від 03.07.2018 №579, які складені Управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області.
В обґрунтування позову ФОП ОСОБА_1 зазначав, що здійснення контролю навантаження на вісь транспортних засобів можна зробити лише на стаціонарному пункті, однак управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області було проведено динамічний ваговий контроль, методика для якого відсутня, а також, що при складанні оспорюваної позивачем довідки не було зазначено найменування і виду пункту габаритно-вагового контролю (переносний чи стаціонарний) та місця його розташування. Крім того, в оскаржуваних ним матеріалах відсутні також відомості щодо засобу вимірювальної техніки, що управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області не було складено акт і довідку про повторне зважування у зв`язку з незгодою водія з результатами первинного зважування, що при зважуванні його транспортного засобу іншим органом - Укртрансбезпеки у Львівській області перевантаження встановлено не було.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.   
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, з підстав неповного з`ясування судом обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.04.2020 з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог та вирішити питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі позивач вказує, що суд залишив поза увагою, що вантаж, який зважувався у динамічному режимі (деревинно-паливна гранула 6 мм.) за своїми фізичними властивостями є сипучим вантажем, тобто таким, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі, а Методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі, що свідчить про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним видом вантажу, та відповідно про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів, крім того, свідоцтво, на яке посилається суд, дійсне для статистичного зважування, а не для динамічного зважування.
Апелянт наголошує, що відсутня методика, яка затверджена Мінекономрозвитку. 
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, видами діяльності якої за КВЕД, зокрема, є 49.41 вантажний автомобільний транспорт (основний); 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.
ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль «VOLVO-FH 42T», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
03.07.2018 управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок від 27.06.2018, направлення на перевірку від 02.07.2018 № 018785 було проведено рейдову перевірку на ділянці автомобільної дороги Київ-Чоп, 271 км + 330 м.
У рамках вказаної рейдової перевірки управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля «VOLVO-FH 42T», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу, а саме здійснено 03.07.2018 о 12:22 год. зважування автомобіля позивача вимірювальною техніко.
За наслідками габаритно-вагового контролю управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області складено талон №2993, в якому зазначено режим:   «динамічний», номер транспортного засобу, його вагу - 40,350 кг, на строєну вісь - 22800 кг.
На підставі даних, зазначених у вказаному талоні, контролюючим органом складено довідку від 03.07.2018 № 0008911 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в яку перенесено показники з талону.
Також, управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області складено акт від 03.07.2018 № 0023871 про перевищення транспортного засобу нормативних вагових параметрів, в якому встановлено перевищення навантаження на загальній масі транспортного засобу (при допустимій нормі 40 т установлено 40,350 т) та навантаження на строєну вісь 23,8 т при допустимих 22 т.
При цьому, у вказаному акті зазначено, що водій відмовився від підпису, але копію цього акта отримав.
Крім того, 03.07.2018 посадовими особами управління Укртрансбезпеки в Рівненській області складено акт № 059579 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажу автомобільним транспортом, яким установлено перевезення вантажу за відсутності документа про внесення плати за проїзд, який надає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень.
У даному акті перевірки також міститься відмітка про відмову водія від підпису.
Під час перевірки вимірювання транспортного засобу позивача здійснювалося автомобілем спеціального призначення - мобільним пунктом контролю, щодо якого відповідачем надано технічний паспорт, сертифікат якості від 06.12.2017, декларацію про відповідність від 20.12.2017 № 6, сертифікат перевірки типу від 20.12.2017, сертифікат відповідності з додатком.
На підставі вищевказаних документів управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області складено розрахунок від 03.07.2018 № 579 плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому нараховано до сплати 234 євро.
У зазначеному розрахунку, крім іншого, вказано, що перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.
Незгода зі складеною управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області довідкою, актом та розрахунком зумовила звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами контрольно-вагового вимірювання встановлено факт перевищення автомобілем позивача граничних норм загальної маси навантаження автомобілів (40,35 т замість гранично допустимої маси 40 т) та навантаження на їхню строєну вісь (23,8 т замість гранично допустимої маси 22 т), що зумовлює необхідність здійснення ним платежу за проїзд автомобільними дорогами загального користування, який контролюючим органом було визначено в оскаржуваному позивачем розрахунку від 03.07.2018 № 579, що містить деталізацію нарахування відповідної суми.
Крім того, су першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана позивачем довідка від 03.07.2018 №   0008911 та акт від 03.07.2018 № 0023871 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, самі по собі не впливають на коло прав та обов`язків позивача, а є лише складовими матеріалів перевірки, мають виключно доказове значення та, відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених у ст. 2 КАС України, не можуть бути скасовані судом.
Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції виходив з того, що такий спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Даючи правову оцінку викладеним фактичним обставинам, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2   ст. 55 Конституції України   та   ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.
Згідно пункту 1, 2 частини першої статті 4 КАС України: адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно пункту 19 статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Пунктами 1, 5 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;   за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).
Аналіз наведених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та охоронювані законом інтереси рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, проте, ці рішення, дії чи бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
У свою чергу, за своєю правовою природою оскаржуваний розрахунок до акта від 03.07.2018 №579 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 19 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, а тому не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.
Так само не є рішеннями суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України довідка № 0008911 та акт від 03.07.2018 № 0023871 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, оскільки не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася. 
Між тим, оцінка зазначених документів може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта та довідки.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи 30 січня 2019 року судове рішення у справі № 803/3/18.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду, постановляючи вищеозначене рішення у справі № 803/3/18, у якій предметом зустрічного позову були аналогічні позовні вимоги, зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. З огляду на це, такі вимоги не підлягають судовому розгляду, в тому числі у порядку адміністративного судочинства.
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
З огляду на викладене такі вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.
Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №820/6721/16 та від 20 червня 2019 року у справі №812/1421/16, від 31 липня 2019 року у справі №819/911/16, від 31 липня 2019 року у справі №818/1430/16, від 23 січня 2020 року у справі №811/1456/17, від 31 січня 2020 року у справі №809/865/16, від 17 лютого 2020 року у справі №817/1354/17.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для розгляду даного спору у порядку адміністративного судочинства.
Інші доводи апелянта колегією суддів не розглядаються, оскільки такі стосуються обставин справи по суті спору, який судом не розглядається.
За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі закрити.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
З огляду на викладене, враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, та суд першої інстанції помилково розглянув дану справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалене в цій справі рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2020 року скасувати.
Провадження у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування довідки, акта і розрахунку закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         М.І. Кобаль

                                                                                                        О.О. Беспалов