ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року 
Київ
справа № 640/18719/18
адміністративне провадження № К/9901/35083/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Мартинюк Н.М.,
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

за участю:
секретаря судового засідання - Андрієнко Н.А.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Опалюка С.В.,
представника відповідача - Коваля О.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №640/18719/18
за позовом ОСОБА_1 
до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області
про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2019 року (прийняте у складі: головуючого судді Клименчук Н.М.)
і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2019 року (прийняту у складі: головуючого судді Карпушової О.В., суддів Епель О.В., Степанюка А.Г.).

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у листопаді 2018 року звернувся з адміністративним позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області (далі - «КДКА Київської області»), в якому просив: 

- визнати протиправним і скасувати рішення Дисциплінарної палати КДКА Київської області від 24 жовтня 2018 року у дисциплінарній справі №78/18, яким притягнуто адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності й застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю, а також припинено його право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1, виданого Київською міською КДКА на підставі рішення від 21 грудня 2010 року №8-10-9;

- зобов`язати КДКА Київської області повідомити Раду адвокатів Київської області про прийняте судом рішення для внесення відповідних відомостей в Єдиний реєстр адвокатів України про скасування рішення Дисциплінарної палати КДКА Київської області від 24 жовтня 2018 року у дисциплінарній справі №78/18 про позбавлення адвоката ОСОБА_1 права на зайняття адвокатською діяльністю, у зв`язку з чим його право на заняття адвокатською діяльністю припинено шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1, виданого Київською міською КДКА на підставі рішення від 21 грудня 2010 року №8-10-9.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення є невмотивованим, необґрунтованим і незаконним. На думку позивача, підстави для відкриття дисциплінарного провадження у відповідача були відсутні, оскільки подана скарга не відповідала вимогам до її змісту й форми, а також не містила відомостей про наявність в діях адвоката ознак дисциплінарного проступку. Дисциплінарну справу порушено без належної перевірки викладених у скарзі обставин, а член дисциплінарної палати, який проводив перевірку, перевищив свої повноваження, оскільки самостійно виявив нові обставини й підстави, на які скаржник не посилався, а також порушив строки проведення перевірки. Крім того, позивач посилається на порушення відповідачем принципу змагальності під час проведення перевірки і принципу гласності під час розгляду дисциплінарної справи. Також зауважує, що відповідач не врахував наслідки дій ОСОБА_1 для клієнта (скаржника), особу адвоката, не обґрунтував висновки про порушення позивачем присяги адвоката України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено. 

Суди виходили з того, що зібрані відповідачем матеріали і встановлені обставини в ході здійснення дисциплінарного провадження були достатніми для висновку про порушення позивачем вимог Правил адвокатської етики та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" і не спростовані належними доказами, тому оскаржуване рішення є вмотивованим та прийняте в межах повноважень, у спосіб та в порядку, що передбачені законом. Зокрема, суди зазначили, що доводи скаржника про вступ адвоката ОСОБА_1 у змову зі стороною обвинувачення всупереч правовій позиції його адвокатів з адвокатського бюро «Євгена Солодко» свідчили про наявність підстав для більш ретельної їх перевірки, а отже й для порушення дисциплінарної справи стосовно позивача. До того ж ОСОБА_1 допустив порушення ряду норм Правил адвокатської етики, зокрема визнав порушення вимог статті 23 цих Правил і не спростував наявності інших порушень. 

Короткий зміст вимог касаційних скарг та відзивів (заперечень)

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , вказуючи на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2019 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2019 року й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 

Щодо порушення норм матеріального права вказує таке: 

- подана ОСОБА_2 скарга не відповідала вимогам щодо її змісту та форми, що, на думку позивача, свідчить про порушення відповідачем вимог пунктів 14, 15 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 30 серпня 2014 року №120 (далі - «Положення»). Також вказує, що відповідач порушив дисциплінарну справу з інших підстав, ніж ті, що зазначалися у скарзі, а Дисциплінарна палата КДКА Київської області самостійно відшукувала докази винуватості ОСОБА_1 . Оскільки суди на вказане уваги не звернули, то, на думку позивача, порушили приписи статей 23, 33, 36-39, 40, 50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

- оскаржуване рішення невмотивоване і в його основу покладено недоведені обставини. Зокрема, вказане рішення не містить обґрунтувань в частині того, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на підрив престижу адвокатури, а також того, чому порушення Правил адвокатської етики у цьому випадку призвело до порушення позивачем присяги адвоката України. Відтак ОСОБА_1 вважає обране йому стягнення надто суворим, чому суди належної оцінки не надали;

- під час здійснення дисциплінарного провадження були порушені принципи рівності сторін, змагальності й гласності. 

Крім того, скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, а саме: статей 2, 77, 242, 310, 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») у редакції, чинній до 8 лютого 2020 року. Зокрема зауважує, що суд апеляційної інстанції не надав можливості представнику ОСОБА_1 надати будь-які пояснення щодо апеляційної скарги і не провів судових дебатів.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, повністю погоджуючись із викладеними у них мотивами. 

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 27 червня 2018 року до КДКА Київської області надійшла скарга ОСОБА_3 (від 27 червня 2018 року №824), який є підозрюваним у кримінальному провадженні №22018000000000119, що на момент звернення із зазначеною скаргою знаходилося на досудовому розслідуванні у Головному слідчому управлінні Служби безпеки України.

Перевірка цієї скарги Голова КДКА Київської області доручив члену дисциплінарної комісії ОСОБА_12.

ОСОБА_12 складено Довідку про наявність в діях адвоката дисциплінарного проступку.

Дисциплінарна палата КДКА Київської області 26 вересня 2018 року, розглянувши матеріали перевірки за скаргою ОСОБА_3 , прийняла рішення про порушення дисциплінарної справи щодо адвоката ОСОБА_1

Не погоджуючись із цим рішенням, 17 жовтня 2018 року позивач оскаржив його до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 30 листопада 2018 року скаргу адвоката ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дисциплінарної палати КДКА Київської області від 26 вересня 2018 року про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_1 без змін.

Рішенням від 24 жовтня 2018 року КДКА Київської області адвоката ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення приписів статей 7, 8, 11, 12, 18, 19, 23, 51 Правил адвокатської етики і статті 24, частин другої, третьої статті 28 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Цим рішення до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1, виданого Київською міською КДКА на підставі рішення від 21 грудня 2010 року №8-10-9.

Вважаючи протиправним рішення КДКА Київської області від 24 жовтня 2018 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) 

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Частиною першою статті 11 цього Закону визначено текст присяги адвоката України: «Я, (ім`я та прізвище), урочисто присягаю у своїй адвокатській діяльності дотримуватися принципів верховенства права, законності, незалежності та конфіденційності, правил адвокатської етики, чесно і сумлінно забезпечувати право на захист та надавати правову допомогу відповідно до Конституції України і законів України, з високою відповідальністю виконувати покладені на мене обов`язки, бути вірним присязі».

Приписами пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону передбачено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики.

Статтею 28 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначені підстави для відмови в укладенні договору про надання правової допомоги. Так, адвокату забороняється укладати договір про надання правової допомоги і він зобов`язаний відмовитися від виконання договору, укладеного адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, у разі, якщо:

1) доручення на виконання дій виходять за межі професійних прав і обов`язків адвоката;

2) результат, досягнення якого бажає клієнт, або засоби його досягнення, на яких він наполягає, є протиправними, суперечать моральним засадам суспільства, присязі адвоката України, правилам адвокатської етики.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на заняття адвокатською діяльністю припиняється шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю у разі накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю. 

Частиною другою вказаної норми передбачено, що накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю може застосовуватися виключно у разі:

1) порушення присяги адвоката України;

2) розголошення адвокатом відомостей, що становлять адвокатську таємницю, використання їх у своїх інтересах або в інтересах третіх осіб;

3) заподіяння протиправними діями адвоката, пов`язаними із здійсненням ним адвокатської діяльності, значної шкоди клієнту, якщо така шкода встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили;

4) систематичного або грубого одноразового порушення правил адвокатської етики, що підриває авторитет адвокатури України.

Згідно статті 35 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за вчинення дисциплінарного проступку до адвоката може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень:

1) попередження;

2) зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк від одного місяця до одного року;

3) для адвокатів України - позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України, а для адвокатів іноземних держав - виключення з Єдиного реєстру адвокатів України.

Статтею 37 вказаного Закону визначено такі стадії дисциплінарного провадження: 1) проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката; 2) порушення дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної справи; 4) прийняття рішення у дисциплінарній справі.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дисциплінарна справа стосовно адвоката розглядається дисциплінарною палатою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури протягом тридцяти днів з дня її порушення.

Розгляд дисциплінарної справи здійснюється на засадах змагальності. Під час розгляду справи дисциплінарна палата заслуховує повідомлення члена дисциплінарної палати, який проводив перевірку, про результати перевірки, пояснення адвоката, стосовно якого порушено дисциплінарну справу, особи, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, та пояснення інших заінтересованих осіб.

Адвокат, стосовно якого порушено дисциплінарну справу, та особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, мають право надавати пояснення, ставити питання учасникам провадження, висловлювати заперечення, подавати докази на підтвердження своїх доводів, заявляти клопотання і відводи, користуватися правовою допомогою адвоката.

Розгляд справи про дисциплінарну відповідальність адвоката є відкритим, крім випадків, якщо відкритий розгляд справи може призвести до розголошення адвокатської таємниці. Під час засідання дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури ведеться протокол, який підписується головуючим та секретарем засідання.

Згідно статті 41 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймає рішення про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосування до нього дисциплінарного стягнення або про закриття дисциплінарної справи. Рішення дисциплінарної палати приймається більшістю голосів від її загального складу, крім рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю, яке приймається двома третинами голосів від її загального складу.

Рішення у дисциплінарній справі має бути вмотивованим. Під час обрання виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, його наслідки, особа адвоката та інші обставини.

Пунктом 7 Положення передбачено, що дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється в особливому порядку. Адвокат вважається невинуватим у вчиненні дисциплінарного проступку і не може бути підданий дисциплінарному покаранню, доки його вину не буде доведено в законному порядку і встановлено рішенням дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності. Адвокат не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні дисциплінарного проступку. Обов`язок доказування вини адвоката у вчиненні дисциплінарного проступку покладається на особу, яка ініціює дисциплінарне провадження стосовно адвоката. Звинувачення адвоката не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини адвоката тлумачаться на його користь.

За пунктом 32 Положення дисциплінарна справа стосовно адвоката порушується за наявності в діях адвоката ознак дисциплінарного проступку.

Приписами пункту 53 Положення визначено, що накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю може застосовуватися виключно у разі: 1) повторного протягом року вчинення дисциплінарного проступку; 2) порушення адвокатом вимог щодо несумісності; 3) систематичного або грубого одноразового порушення правил адвокатської етики. 

Натомість згідно пункту 54 Положення накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю може застосовуватися виключно у разі: 1) порушення присяги адвоката України; 2) розголошення адвокатом відомостей, що становлять адвокатську таємницю, використання їх у своїх інтересах або в інтересах третіх осіб; 3) заподіяння протиправними діями адвоката, пов`язаними із здійсненням ним адвокатської діяльності, значної шкоди клієнту, якщо така шкода встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили; 4) систематичного або грубого одноразового порушення правил адвокатської етики, що підриває авторитет адвокатури України.

Згідно статті 7 Правил адвокатської етики, затверджених З`їздом адвокатів України 9 червня 2017 року (далі - «Правила адвокатської етики»), у своїй професійній діяльності адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів клієнта, дотримуючись чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності. Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам.

Приписами статті 8 вказаних Правил визначено, що у межах дотримання принципу законності адвокат зобов`язаний у своїй професійній діяльності виходити з переваги інтересів клієнта.

Адвокат зобов`язаний надавати професійну правничу (правову) допомогу клієнту, здійснювати його захист та представництво компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, доскональність у врахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта та можливих правових наслідків його виконання, ретельну підготовку до виконання доручення (стаття 11 Правил адвокатської етики).

За статтею 12 вказаних Правил адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на обмеження незалежності адвокатської професії, честі, гідності та ділової репутації своїх колег, підрив престижу адвокатури та адвокатської діяльності.

Відповідно до статті 18 Правил адвокатської етики у випадку, коли адвокат дійде висновку про відсутність фактичних та правових підстав для виконання доручення, він зобов`язаний повідомити про це клієнта та узгодити з ним зміну змісту доручення, що відповідав би тому гіпотетичному результату, який може бути досягнутий згідно з чинним законодавством, або відмовитись від прийняття доручення.

Згідно статті 19 цих Правил адвокату забороняється приймати доручення, якщо результат, якого бажає клієнт, або засоби його досягнення, на яких клієнт наполягає, є протиправними, або якщо доручення клієнта виходить за межі професійних прав і обов`язків адвоката. У випадках, якщо зазначені обставини не є очевидними, адвокат має надати відповідні роз`яснення клієнту. Якщо за таких обставин не вдається узгодити з клієнтом зміну змісту доручення, адвокат зобов`язаний відмовитись від укладення договору з клієнтом. Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам.

Положеннями статті 23 Правил адвокатської етики передбачено, що до укладення договору з клієнтом адвокат (особа, уповноважена на підписання договору про надання правової допомоги від імені адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання) повинен з`ясувати у нього, чи він не пов`язаний чинним договором з іншим адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) на виконання тотожного або такого, що частково збігається за обсягом, доручення.

Якщо клієнт пов`язаний чинним договором з іншим адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) на виконання тотожного або такого, що частково збігається за обсягом, доручення та бажає залучити ще одного адвоката (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання), адвокат (особа, уповноважена на підписання договору про надання правової допомоги від імені адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання), у випадку згоди на це клієнта, зобов`язаний роз`яснити клієнту про його обов`язок одразу після укладення договору про надання правової допомоги проінформувати про це адвоката (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання), який раніше прийняв доручення від нього.

Статтею 51 Правил адвокатської етики закріплено, що адвокат не повинен допускати стосовно іншого адвоката спілкування з клієнтом іншого адвоката без згоди останнього з приводу доручення, яке ним виконується.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями КАС України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Згідно з частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Надаючи оцінку доводам скаржника про порушення судами норм матеріального права Верховний Суд зазначає таке.

ОСОБА_1 вважає, що подана ОСОБА_2 скарга не відповідала вимогам щодо її змісту та форми, вказує, що відповідач порушив дисциплінарну справу з інших підстав, ніж ті, що зазначалися у скарзі, а Дисциплінарна палата КДКА Київської області самостійно відшукувала докази винуватості ОСОБА_1 .

Згідно з частинами першою, третьою статті 39 вказаного Закону за результатами розгляду заяви (скарги) про дисциплінарний проступок адвоката, довідки та матеріалів перевірки дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більшістю голосів членів палати, які беруть участь у її засіданні, вирішує питання про порушення або відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката. Рішення про порушення дисциплінарної справи або про відмову в порушенні дисциплінарної справи може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Як встановлено судами, Дисциплінарна палата КДКА Київської області рішенням від 26 вересня 2018 року порушила дисциплінарну справу щодо адвоката ОСОБА_1 за скаргою ОСОБА_3 . Це рішення позивач оскаржував до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (далі - «ВКДКА») і воно було залишене без змін рішенням від 30 листопада 2018 року. Жодних обставин щодо скасування одного з указаних рішень в судовому порядку судами не встановлено і позивач про це не повідомляв. 

Зі змісту статті 32 Положення випливає, що дисциплінарна справа стосовно адвоката порушується за наявності в його діях ознак дисциплінарного проступку.

Як встановлено судами, у своїй скарзі ОСОБА_3 вказав, що адвокат ОСОБА_1 умисно вступив у змову зі стороною обвинувачення з метою допомогти слідству та у будь-який спосіб отримати показання, необхідні слідчому, всупереч правовій позиції його адвокатів з адвокатського бюро "Євгена Солодко". Викладене свідчить про те, що скарга ОСОБА_3 містила виклад обставин, якими він обґрунтовував факт наявності в діях позивача дисциплінарного проступку. 

Водночас Верховний Суд враховує, що особа, яка подає скаргу на адвоката не завжди має необхідні юридичні знання для того, щоб у своїй скарзі правильно визначити і кваліфікувати відповідні дії адвоката щодо наявності у них складу того чи іншого дисциплінарного проступку. Тому на стадії вирішення питання про порушення дисциплінарної справи необхідно з`ясувати чи навів скаржник ознаки дисциплінарного проступку та чи можуть вони свідчити про вчинення адвокатом конкретного дисциплінарного проступку, передбаченого Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Також суди дійшли правильного висновку, що порушення дисциплінарної справи свідчить лише про те, що викладені у скарзі обставини потребують більш ретельного дослідження задля подальшого підтвердження або спростування тих чи інших юридичних фактів.

Аналогічна правова позиція щодо спрямованості рішення дисциплінарної палати відповідної КДКА про порушення дисциплінарної справи щодо адвоката викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 листопада 2019 року у справі №817/66/16.

Крім того, слід зазначити, що саме до повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури належить здійснення дисциплінарного провадження щодо адвокатів. До того ж в силу пункту 28 Положення під час проведення перевірки член дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право опитувати осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань, фізичних осіб необхідну для проведення перевірки інформацію.

За встановлених у цій справі обставин, у суду касаційної інстанції відсутні підстави вважати, що відповідач вживав заходів з перевищенням своїх повноважень та з метою отримання конкретних доказів на підтвердження винуватості позивача, оскільки встановлені відповідачем порушення Правил адвокатської етики й Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» пов`язані саме з діями ОСОБА_1 щодо участі у допиті ОСОБА_2 , який відбувся 1 червня 2018 року в приміщенні Служби безпеки України і у зв`язку з яким ОСОБА_3 подав скаргу на дії позивача. 

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суди встановили, що при особистій розмові позивача з ОСОБА_3 1 червня 2018 року в приміщенні Служби безпеки України, скаржник повідомив позивачеві, що він має інших захисників, зокрема, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Так, в оскаржуваному рішенні вказано, що при розгляді дисциплінарної справи позивач визнав факт порушення ним вимог статті 23 Правил адвокатської етики щодо невиконання свого обов`язку роз`яснити ОСОБА_3 необхідність поінформувати своїх адвокатів про залучення ще одного адвоката на виконання тотожного або такого, що збігається за обсягом доручення. 

Наведеним підтверджується обґрунтованість висновків відповідача і судів попередніх інстанцій про порушення позивачем вимог статті 23 Правил адвокатської етики.

Щодо порушення ОСОБА_1 вимог статті 51 Правил адвокатської етики та його доводів про неправильне тлумачення судами цієї норми Верховний Суд зазначає таке.

Стаття 51 Правил адвокатської етики передбачає, що адвокат не повинен допускати стосовно іншого адвоката спілкування з клієнтом іншого адвоката без згоди останнього з приводу доручення, яке їм виконується.

Суди встановили, що станом на 1 червня 2018 року позивачеві від скаржника було відомо про здійснення захисту ОСОБА_3 адвокатами ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Разом з тим, всупереч вимог статті 51 Правил адвокатської етики, ОСОБА_1 обговорив з ОСОБА_3 обставини справи, хід виконання доручення щодо його захисту адвокатами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та узгоджену між ними правову позицію по кримінальному провадженню без отримання згоди ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на спілкування з ОСОБА_3 .

Крім того, 1 червня 2018 року між ОСОБА_3 та позивачем укладено договір №0106/18 про надання правової допомоги.

Як відповідач, так і суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що у зв`язку з укладенням зазначеного договору позивач порушив вимоги статті 51 Правил адвокатської етики. Проте позивач вважає, що положення вказаної норми поширюються виключно на відносини між адвокатами, оскільки вона знаходиться у Розділі VI «Відносини між адвокатами», що унеможливлює порушення ним у цій ситуації вимог статті 51 вказаних Правил. Однак Верховний Суд з цими доводами не погоджується, оскільки Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає відповідальність за порушення адвокатом Правил адвокатської етики без встановлення умов того, в якому розділі міститься те чи інше правило. 

Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на відсутність підстав для встановлення порушення ним вимог статті 51 Правил адвокатської етики, оскільки ОСОБА_3 не посилався на цю норму у своїй скарзі. Проте Верховний Суд ці доводи також відхиляє. Так, як вже зазначено, скаржник не обов`язково повинен вказати правильну кваліфікацію дій адвоката, в яких вбачає конкретний дисциплінарний проступок, тоді як відповідач здійснив таку кваліфікацію не виходячи за межі обставин, зазначених у скарзі ОСОБА_3 в обґрунтування вчиненого ОСОБА_1 дисциплінарного проступку - порушення правил адвокатської етики. Тобто відповідачем не було змінено фабулу, викладену у скарзі ОСОБА_3 .

Також суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про порушення позивачем вимог статті 11 Правил адвокатської етики, відповідно до яких адвокат зобов`язаний надавати професійну правничу (правову) допомогу клієнту, здійснювати його захист та представництво компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, доскональність у врахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта та можливих правових наслідків його виконання, ретельну підготовку до виконання доручення. 

В оскаржуваному рішенні КДКА Київської області зазначено, що ОСОБА_1 під час спілкування з ОСОБА_3 повідомив, що для чіткого розуміння ситуації й участі у справі йому необхідно ознайомитись з усіма матеріалами кримінального провадження, на що потрібен час. Проте ОСОБА_3 виявив бажання невідкладно надати показання і не бажав чекати, незважаючи на застереження адвоката. 

Так, стаття 18 Правил адвокатської етики передбачає, що у випадку, коли адвокат дійде висновку про відсутність фактичних та правових підстав для виконання доручення, він зобов`язаний повідомити про це клієнта та узгодити з ним зміну змісту доручення, що відповідав би тому гіпотетичному результату, який може бути досягнутий згідно з чинним законодавством, або відмовитись від прийняття доручення.

Водночас згідно статті 19 цих Правил адвокату забороняється приймати доручення, якщо воно виходить за межі професійних прав і обов`язків адвоката. У випадках, якщо зазначені обставини не є очевидними, адвокат має надати відповідні роз`яснення клієнту. Якщо за таких обставин не вдається узгодити з клієнтом зміну змісту доручення, адвокат зобов`язаний відмовитись від укладення договору з клієнтом. Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам.

Щодо ознайомлення з усіма матеріалами справи, то суди встановили, що ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_3 про те, що йому для підготовки до виконання доручення необхідно ретельно підготуватись до захисту та, перш за все, ознайомитись з матеріалами кримінального провадження. Втім, ОСОБА_3 виявив бажання невідкладної дачі показань в межах кримінального провадження №22018000000000119.

Ці обставини під час слухання справи в судах першої та апеляційної інстанції спростовані не були, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати нові обставини або додатково перевіряти докази, а тому не враховує доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 насправді в достатній мірі ознайомився з необхідними йому матеріалами.

З викладеного висновується, що відповідач обґрунтовано встановив порушення позивачем вимог статей 11, 18, 19 Правил адвокатської етики, оскільки ОСОБА_1 не виконав обов`язку щодо ретельної підготовки до виконання доручення та, за вказаних обставин, повинен був відмовитися від прийняття доручення.

З викладеного також випливає, що ОСОБА_1 порушив вимоги статей 7, 8 Правил адвокатської етики, згідно яких адвокат зобов`язаний виходити з переваги інтересів клієнта і використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів клієнта, дотримуючись чинного законодавства України і не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або Правилам адвокатської етики.

Відтак Верховний Суд вважає правильними висновків судів попередніх інстанцій про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який виявився у порушенні Правил адвокатської етики, зокрема їх статей 7, 8, 11, 18, 19, 23, 51.

Також касаційний суд вважає правильними висновки відповідача та судів про порушення ОСОБА_1 вимог статті 12 Правил адвокатської етики, яка передбачає, що адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на обмеження незалежності адвокатської професії, честі, гідності та ділової репутації своїх колег, підрив престижу адвокатури та адвокатської діяльності.

В оскаржуваному рішенні відповідач неодноразово вказував на порушення позивачем статті 12 Правил адвокатської етики (сторінки 6, 7, 9 оскаржуваного рішення), тобто вчинення позивачем дій, спрямованих на підрив престижу адвокатури. Так, на сьомій сторінці вказаного рішення зазначено, що ОСОБА_1 не подавав жодних клопотань, скарг чи заяв в інтересах підзахисного, не подав апеляційну скаргу на ухвалу суду про обрання підзахисному запобіжного заходу, а фактично брав участь в одноразовій дії - наданні показань підзахисним у якості підозрюваного, яка не була невідкладною, проводилася у неробочий час, не обумовлювалася інтересами клієнта, і, відповідно, була зумовлена виключно інтересами слідчого. Враховуючи це, відповідач встановив недотримання ОСОБА_1 принципу законності під час прийняття доручення клієнта, а вказані його дії визнав такими, що спрямовані на підрив престижу адвокатури та адвокатської діяльності. 

Відтак, за результатами дисциплінарного провадження, КДКА Київської області у рішенні від 24 жовтня 2018 року дійшла висновку, що: «<…> дії адвоката ОСОБА_1 свідчать про грубе порушення ним статей 7, 8, 11, 18, 19, 23, 51 Правил адвокатської етики та статті 24, частин другої, третьої статті 28 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У світі викладеного Верховний Суд зауважує, що для можливості прийняття рішення про накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з підстави систематичного або грубого одноразового порушення правил адвокатської етики, що підриває авторитет адвокатури України, порушення відповідних Правил має бути або систематичним або одноразовим грубим, що підриває авторитет адвокатури України.

Суд зауважує, що зважаючи на те, що ані приписами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ані нормами Правил адвокатської етики не визначено поняття «грубого» їх порушення, то воно є оціночним і суб`єктивним. 

Як випливає з матеріалів справи і встановлених судами обставин, відповідач, притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності, дослідив обставини, а також пояснення скаржника і адвоката ОСОБА_1 щодо кожного з порушень Правил адвокатської етики, поставлених у вину позивачу, тобто встановив приналежність кожної зі статей до вчинених ОСОБА_1 дій. Поряд із порушеннями, передбаченими статтями 7, 8, 11, 18, 19, 23, 51 Правил адвокатської етики, відповідач вказав і на порушення позивачем статті 12 цих Правил. Тому, оцінивши встановлені обставини у сукупності, відповідач визначив грубим характер допущених ОСОБА_1 порушень Правил адвокатської етики. 

У Верховного Суду немає підстав не погодитися з таким висновком відповідача, оскільки він випливає з належно обґрунтованих порушень, які поставлені у вину ОСОБА_1 .

Говорячи про грубий характер допущених порушень, які були вчинені одноразовою дією позивача щодо надання правової допомоги ОСОБА_3 1 червня 2018 року у приміщенні Служби безпеки України, Верховний Суд також враховує висновки, що викладені в оскаржуваному рішенні відповідача і не спростовані позивачем під час судового розгляду справи у судах попередніх інстанцій, а саме: «Пояснення адвоката не містять інформації про те від кого конкретно йому надійшла пропозиція щодо прийняття на себе захисту ОСОБА_3 <…>, яким чином могла з`явитися особа, яка ініціювала таку пропозицію та перебувати у службовому приміщенні Служби безпеки України у неробочий час і чому ця особа звернулася саме до ОСОБА_1 , чи був він знайомий з цією особою, в чому полягала невідкладність процесуальної дії з ОСОБА_3 , чому ця дія була проведена поза межами робочого часу і установи, і самого адвоката, чому він не клопотав про перенесення цієї дії на інший робочий день, умови оплати праці адвоката (в договорі зазначається, що оплата здійснюється згідно додатком №1 до договору, але сам додаток не долучений, не відомо чи підписував цей додаток клієнт) <…>. На запитання членів дисциплінарної палати стосовно цих фактів адвокат ОСОБА_1 відповідати відмовився, вважаючи ці запитання провокаційними».

За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновком відповідача про те, що допущені позивачем порушення підривають авторитет адвокатури України. Так, під час судового розгляду цієї справи не було спростовано висновків відповідача про нехтування позивачем інтересами клієнта всупереч основного завдання інституту адвокатури - захисту клієнта. Тому у Верховного Суду немає підстав вважати необґрунтованим висновок КДКА Київської області про те, що допущення позивачем ряду грубих порушень Правил адвокатської етики підриває авторитет адвокатури України.

Отже, Верховний Суд вважає правильним висновок відповідача про грубе порушення позивачем вимог статей 8, 11, 12, 18, 19, 23, 51 Правил адвокатської етики, що спрямовано на підрив престижу адвокатури, оскільки оскаржуване рішення щодо кожного з указаних порушень є обґрунтованим, мотивованим, прийнятим з урахуванням всіх пояснень, які були надані, і його не можна вважати таким, що побудоване на припущеннях. 

Стосовно порушення ОСОБА_1 присяги адвоката України Верховний Суд зауважує таке. 

З аналізу змісту присяги адвоката України, що закріплена у статті 11 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідчить, що особа, приймаючи присягу адвоката, бере на себе зобов`язання неухильно дотримуватися Правил адвокатської етики, які, в свою чергу, регламентують підвищені, порівняно з пересічним громадянином, вимоги до його поведінки як під час виконання безпосередньо професійних обов`язків, так і у приватному житті. 

Отже, порушення Правил адвокатської етики та, відповідно, й присяги адвоката є правовою підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі №826/1520/15.

Оцінюючи висновок відповідача про порушення ОСОБА_1 присяги адвоката України, Верховний Суд враховує доводи позивача про те, що не будь-яке порушення Правил адвокатської етики автоматично тягне за собою порушення присяги. Проте, за обставин цієї справи, враховуючи допущення позивачем багатьох порушень Правил адвокатської етики, які відповідач обґрунтовано визнав грубими й такими, що підривають авторитет адвокатури, Верховний Суд погоджується з висновком відповідача про порушення ОСОБА_1 у цій ситуації присяги адвоката України. 

Одночасно касаційний суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач не врахував особу адвоката, а також те, що він не притягувався раніше до дисциплінарної відповідальності, оскільки про відсутність дисциплінарних стягнень позивач повідомив відповідача на засіданні, що відбулося 24 жовтня 2018 року (а.с. 45, том 2), за результатами якого прийнято оскаржуване рішення. Також позивач не був позбавлений права надати інші пояснення щодо своєї особи як під час здійснення дисциплінарного провадження, так і безпосередньо під час вказаного засідання КДКА Київської області.

Як випливає з приписів статті частини другої статті 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дисциплінарне стягнення у виді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю може застосовуватися у разі порушення присяги адвоката України (пункт 1), а також систематичного або грубого одноразового порушення правил адвокатської етики, що підриває авторитет адвокатури України (пункт 4).

Отже, такий вид стягнення як позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю може застосовуватися як у разі порушення правил адвокатської етики, що підриває авторитет адвокатури України, так і в разі порушення адвокатом присяги, а також у випадку вчинення ним обох вказаних порушень. 

З викладеного висновується, що відповідач у цьому випадку обрав саме той вид стягнення, який передбачений Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за вчинення проступків, що поставлені у вину позивачеві. 

Водночас суд касаційної інстанції зазначає, що стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський суд з прав людини виробив позицію, згідно з якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору.

Таку позицію щодо меж дискреції суб`єкта владних повноважень неодноразово підтримала Велика Палата Верховного Суду (зокрема, постанови від 14 листопада 2019 року у справі № 9901/619/18 і від 4 лютого 2020 року у справі №П/9901/871/18), а також Верховний Суд, в тому числі у справі про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності №2040/7713/18, що викладена у постанові від 20 лютого 2020 року.

У цій справі Верховний Суд не встановив довільного, нераціонального чи необґрунтованого притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді позбавлення ОСОБА_1 права на заняття адвокатською діяльністю. 

Перевіряючи пропорційність обраного стягнення Суд також врахував небажання адвоката надати відповіді на ряд питань щодо обставин знайомства із підзахисним та невчинення ним дій, спрямованих на ретельну підготовку до виконання доручення і вжиття заходів щодо перенесення допиту ОСОБА_1 , що здійснювався всупереч вже визначеної позиції захисту. Такі дії адвоката дали його клієнту обґрунтовані підстави вважати, що захисник діє в інтересах обвинувачення, що недопустимо для інституту адвокатури та суперечить засадничим його принципам.

Щодо доводів позивача про порушення судами норм процесуального права (зокрема статей 2, 242 77 КАС України), то вони зумовлені незгодою з висновками, яких дійшли суди в оскаржуваних судових рішеннях. Стосовно ж стверджуваного позивачем порушення судом апеляційної інстанції прав його представника на надання пояснень по суті апеляційної скарги та участь у судових дебатах, то вони спростовуються даними журналу і звукозапису судового засідання, що відбулося 3 грудня 2019 року. Так, вказаними матеріалами підтверджується, що представник позивача надав пояснення по суті апеляційної скарги, а дії головуючого судді щодо відсутності потреби повторювати доводи, що зазначені в апеляційній скарзі узгоджуються з повноваженнями головуючого стосовно організації ведення судового засідання і не є порушенням норм процесуального права за обставин цієї справи. До того ж і журналом, і звукозаписом вказаного судового засідання підтверджується те, що представник позивача реалізував своє право на виступ у судових дебатах, в яких просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішенні суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове про задоволення позову.

Отже, доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права не знайшли свого підтвердження. 

Зважаючи на значну кількість доводів касаційної скарги, Верховний Суд не надає оцінку кожному з них, оскільки ключовим аргументам оцінка надана, тоді як інші доводи, зокрема ті, що стосуються процедурних порушень щодо прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, не свідчать про їх фундаментальний характер. Інші доводи касаційної скарги також не спростовують правильність оскаржуваних судових рішень.

В контексті доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої й апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України у редакції, чинній до 8 лютого 2020 року, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2019 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді          Верховного Суду