ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       05 серпня 2020 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 727/8544/19
Провадження № 22-ц/822/606/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.        
секретар: Конецька Д.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, головуючий у І-й інстанції Слободян Г.М., 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у серпні 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який 14 червня 2018 року було розірвано рішенням суду. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 травня 2019 року з нього на користь відповідачки ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 стягнуто аліменти у розмірі 3 200 грн щомісячно, починаючи з 01 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Чернівці 13 червня 2019 року відкрито виконавче провадження. Після прийняття рішення судом про стягнення з нього аліментів, ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народився син ОСОБА_5 . А тому вважає, що визначений рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 травня 2019 року розмір аліментів повинен бути зменшений.
Просив зменшити розмір аліментів, починаючи з 31 травня 2019 року, які стягуються з нього на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 травня 2019 року, і стягувати з нього на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1528 грн щомісячно до досягнення ним повноліття; здійснити перерахунок сплачених аліментів на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці в справі № 727/3739/19 від 14 травня 2019 року, з урахуванням зменшення розміру аліментів з твердої грошової суми в розмірі 3 200 грн до суми 1 528 грн., починаючи з 31 травня 2019 року, зарахувавши переплату в рахунок сплати аліментів в зміненому розмірі; виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі по 3 200 грн щомісяця, починаючи з 31 травня 2019 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, виданий на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 травня 2019 року (справа № 727/3739/19), відкликати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 травня 2019 року у справі № 727/3739/19, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 3 200 грн в твердій грошовій сумі на 2500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,  з дня набрання рішенням законної сили і  до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.
Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3200 грн щомісячно і до повноліття, виданий на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 травня 2019 року в справі № 727/3739/19 , відкликано та продовжено стягнення аліментів в новому розмірі.
На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2020 року представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині зменшення розміру аліментів та винести в цій частині нове рішення, яким в цій частині позов задовольнити повністю, також просив скасувати рішення суду в частині відмови в здійсненні перерахунку сплачених аліментів та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
Посилається не те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній ним частині є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що позивач не може сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн, адже таким рішенням не дотримується баланс інтересів сторін. Судом не враховано покращення фінансового стану відповідача порівняно з позивачем. Вважає, що зменшення розміру аліментів з моменту набрання рішенням суду законної сили є несправедливим та дискримінаційним. Відмова у задоволені позову в частині моменту зменшення розміру аліментів саме з моменту зміни обставин є дискримінацією батька дитини, як платника аліментів. 
На апеляційну скаргу відзив не надходив. 
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на матеріальному утриманні відповідача;  як позивач, так і відповідач, є працездатними; позивач має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; позивач є молодою, працездатною особою та може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн з усіх заробітків (доходів) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позовна вимога про здійснення перерахунку сплачених аліментів на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці в справі №727/3739/19 від 14 травня 2019 року, з урахуванням зменшення розміру аліментів з твердої грошової суми в розмірі 3200 грн до суми 1528 грн, починаючи з 31 травня 2019 року з зарахуванням переплати в рахунок сплати аліментів у зміненому розмірі, суперечить чинному законодавству.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду оскаржується в частині зменшення розміру аліментів та в частині відмови у здійсненні перерахунку сплачених аліментів, а тому, відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України, законність рішення суду, постановленого в іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.
З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14 червня 2018 року розірвано. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_4 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 травня 2019 року з відповідача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_3 , стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 200 грн щомісячно, починаючи з 01 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
На виконання вказаного рішення суду 13 червня 2019 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі №727/3739/19, виданого 14 травня 2019 року.
Відповідно до довідки про доходи позивач ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_6 на посаді провідного інженера, з 01 грудня 2018 року по 31 травня 2019 року заробітна плата становить 67 086 грн, середньомісячна заробітна плата становить 11 181 грн.
Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народився син ОСОБА_5 .
Згідно з актом ПП «Санітарія» від 05 березня 2019 року відповідач ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідач ОСОБА_3 є власником квартири по АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11 липня 2019 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Давньою О.І., форма власності приватна, розмір частки 1/1, та за зазначеною адресою зареєстроване її місце проживання.
З акта, складеного сусідами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від 28 лютого 2020 року, позивач ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 проживають по АДРЕСА_3 .
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України).
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. 
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин, наприклад, зміни сімейного стану.
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й інші норми щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши, що позивач, як і відповідач, є працездатними особами, позивач має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є молодою працездатною особою та може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн з усіх заробітків (доходів) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права сторін.
Зазначені висновки суду належними та допустимими доказами апелянтом не спростовано. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не може сплачувати аліменти в розмірі 2 500 грн, не заслуговують на увагу, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Колегія суддів враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що відмова у задоволенні позову в частині зменшення розміру аліментів саме з моменту зміни обставин є дискримінацією батька дитини, як платника аліментів є безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку із зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
       Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 382/222/17 (№ 61-31582св18) та постанові Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (№ 61-1460св18).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права в оскаржуваній частині, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.
Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                І.М. Литвинюк                                 
Судді:                                                         І.Н. Лисак 

                               Н.Ю. Половінкіна