КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №378/454/2020                                                                                 Головуючий у І інстанції - Скороход Т.Н. 
апеляційне провадження №22-ц/824/10021/2020                                       Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
29 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року  
у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
 
встановив:
 
В провадженні Ставищенського районного суду Київської області перебувала на розгляді вищезазначена справа.    
Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.
Суд першої інстанції виходив з того, що позовну заяву від імені АТ «КБ «Приватбанк» подано (підписано) представником даного товариства Гребенюком О.С . На підтвердження повноважень до позову додано копію довіреності на ім`я останнього від імені товариства, яка не завірена належним чином без скріплення підпису даної особи печаткою товариства.
Тобто, заву від імені позивача подано особою, повноваження на ведення справи якої належним чином не підтверджені. 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, АТ «КБ «Приватбанк» через представника подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що позовну заяву оформлено та подано з дотриманням вимог, встановлених ст.ст. 175, 177 ЦПК України, разом з позовною заявою надано належним чином засвідчену копію довіреності на представника Банку, а посилання суду першої інстанції щодо відсутності оригіналу довіреності чи неправильного її засвідчення через відсутність печатки підприємства, що є підставою для повернення позову - не відповідають вимогам цивільного процесуального кодексу України.
Просило, скасувати ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заву від імені позивача подано особою, повноваження на ведення справи якої належним чином не підтверджені.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України» (щодо правосуддя), відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах. 
Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України, представництво виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року (підпункт 11).
У частині четвертій статті 131-2 Конституції України зазначено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Таким чином, у цивільному процесуальному законодавстві встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. 
Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. 
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. 
Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також спорів у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Згідно з ч. 6 ст.19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В даній справі ціна позову складає 14151.02 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, в силу норми ч.6 ст.19 ЦПК України, вказана справа є малозначною.
Як вбачається з матеріалів справи, позов по малозначній справі поданий представником позивача на підставі ч. 2 ст. 60 ЦПК України. 
На підтвердження повноважень представника надавалась довіреність, яка є чинною, про що зазначено на другій сторінці довіреності.
Відповідно до ст. 62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи. 
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
Твердження суду про те, що відсутність печатки Банку на копії довіреності свідчить про те, що документ засвідчено неналежним чином, не відповідає нормам законодавства.
Відповідно до ч.1-2 статті 58-1 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. 
Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. 
Відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. 
Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. 
Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом. 
Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.
Стаття 177 ЦПК України не передбачає безумовний обов`язок особи, яка підписала та подала від імені позивача юридичної особи позовну заяву, надати оригінал довіреності разом із позовною заявою. 
Так само вищевказаною статтею не заборонено посвідчувати копію довіреності представника позивача, не є обов`язковим її нотаріальне посвідчення або посвідчення копії особою, яка видала таку довіреність.
Позовну заяву підписано представником позивача Гребенюком О.C. , який має процесуальну дієздатність, на підставі довіреності від 31 січня 2019 року №367К-Н-0, яка є дійсною та відповідає вимогам ст. 246 ЦК України, та якою передбачено право останнього підписувати та подавати позовні заяви до судів. 
Посадове становище підписанта зазначено у довіреності. 
Копія довіреності додана до позовної заяви. 
Довіреність є чинною до 15 січня 2021 року. 
Представнику надається право від імені Банку підписувати, подавати, пред`являти необхідні документи, посвідчувати своїм підписом копії документів, у т.ч. копії цієї довіреності та виконувати інші необхідні дії, пов`язані з цією довіреністю, у т.ч. під час проведення слідчих дій.
Тобто, повноваження представника позивача у справі, посвідчені документами, зазначеними в статті 62 ЦПК та дозволяють йому вчиняти від імені особи, яку вона представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 826/5500/18, повноваження представника юридичної особи слід вважати підтвердженими на підставі завіреної ним копії довіреності, якщо право цього представника засвідчувати своїм підписом копії документів випливає зі змісту виданої йому довіреності та за відсутності в ній відповідного застереження на вчинення певної дії. 
Велика Палата ВС наголосила також на тому, що при визнанні копії довіреності такою, що є засвідченою у визначеному законом порядку, слід уникати зайвого формалізму, як констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) копії посадової інструкції особи, яка засвідчила копію відповідного документа, відсутність у довіреності окремої вказівки на повноваження представника на засвідчення копії довіреності тощо.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст.7,30,367,369,374,379,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити.
Ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 09 червня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                   К.П. Приходько

Судді                                                                                   Т.О. Писана

С.О. Журба