ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006120 пров. № А/857/5957/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Шинкар Т.І., Заверухи О.Б., 
з участю секретаря судових засідань                                                     Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс 5» до Галицької митниці Держмитслужби про скасування рішень та карток відмови,
суддя у І інстанції                                                            Сподарик Н.І., 
час ухвалення рішення                                                   12 год 52 хв,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту судового рішення                     09 квітня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс 5» (далі – ТОВ) звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними і скасувати:
рішення Львівської митниці Державної фіскальної служби (далі – Львівська митниця) про коригування митної вартості товарів UA 209000/2019/900028/2 від 14 червня 2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 209180/2019/00489;
рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів UA 209000/2019/900027/2 від 10 червня 2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 209180/2019/00459;
рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів UA 209000/2019/900025/2 від 30 травня 2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 209180/2019/00405;
рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів UA 209000/2019/900024/2 від 28 травня 2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 209180/2019/00391;
рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів UA 209000/2019/900023/2 від 27 травня 2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 209180/2019/00387;
рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів UA 209000/2019/900022/2 від 24 травня 2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 209180/2019/00377;
рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів UA 209000/2019/900021/2 від 20 травня 2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 209180/2019/00352.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року у справі № 1.380.2019.006120 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що контролюючий орган безпідставно дійшов висновку про неможливість визначення митної вартості товару, імпортованого позивачем, на підставі поданих ним документів, оскільки декларантом під час митного оформлення товару митному органу надано усі документи, які передбачені частиною 2  статті 53 Митного кодексу України (далі – МК) та повністю підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Такі документи не містять розбіжностей, які б могли впливати на ціну товарів, чи ознак підробки, а отже у відповідача не було правових підстав для витребування у декларанта додаткового переліку документів. Окрім того, митний орган не надав обґрунтування неможливості застосування послідовно усіх методів визначення митної вартості, застосувавши одразу резервний метод. 
У апеляційній скарзі Галицька митниця Держмитслужби (далі – Галицька митниця), яка є правонаступником Львівської митниці, просила скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ТОВ відмовити у повному обсязі.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час здійснення митного контролю за митними деклараціями (далі – МД) позивача від 20 травня 2019 року UА 209180/2019/032038, від 24 травня 2019 року UА 209180/2019/033345, від 27 травня 2019 року UА 209180/2019/33906, від 28 травня 2019 року UА 209180/2019/34330, від 30 травня 2019 року UА 209180/2019/034953, від 10 червня 2019 року UА 209180/2019/037747, від 14 червня 2019 року UА 209180/2019/038916 відповідачем було опрацьовано інформацію, що містилася у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. 
За результатами проведеного опрацювання було встановлено розбіжності у термінах оплати за товар між даними фактур та умовами зовнішньоекономічного контракту від 01 серпня 2018 № 1, а також відсутність у рахунках-фактурах умов поставки. 
Відповідно до приписів частини 3 статті 53 МК митним органом декларанту була виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість може бути визначена, однак той додаткових документів не надавав.
Відтак, Львівською митницею відповідно до вимог частини 6 статті 54 МК відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.
При цьому на підставі частини 4 статті 57 МК відповідачем було проведено консультації з декларантом.
Послідовно розглянувши можливість застосування методів визначення митної вартості, митниця встановила неможливість застосувати інших методів визначення митної вартості, окрім резервного з огляду на відсутність необхідної для цього інформації. 
Відтак, відповідачем винесено оспорювані рішення про коригування митної вартості. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували МД UА 125220/2019/703023 від 06 березня 2019 року, UА 500170/2019/007707 від 25 березня 2019 року, UА 500010/2019/8067 від 03 квітня 2019 року, UА 100050/2019/281166 від 26 квітня 2019 року, UА 500060/2019/012790 від 03 травня 2019 року, UА 500170/2019/11431 від 10 травня 2019 року.
Таким чином, посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли у межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України.
Представник Галицької митниці у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ТОВ відмовити. 
Представник ТОВ, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду повторно не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, основним видом діяльності ТОВ  за даними ЄДР є оптова торгівля товарами господарського призначення (код КВЕД 46.49).
01 серпня 2018 року ТОВ (Покупець) та польська фірма «NORMA K Sp.Zo.o.» (Продавець) уклали контракт № 1, за умовами якого Продавець зобов`язувався передати у власність Покупця, а Покупець – прийняти і оплатити товар згідно із фактурою, яка додається до кожної поставки товару, на умовах CPT (Наварія) за правилами міжнародної торгівлі Інкотермс. Предметом поставок були шини і покришки для автомобілів, які були поставлені із Республіки Польща за транзитними деклараціями.
Загальна сума контракту складала 1000000 доларів США, термін дії  до 31 грудня 2018 року, умови оплати – 100 % вартості у термін 100 днів після поставки товару у відповідності до положень Контракту.
Відповідно до умов укладеного сторонами додатку №1 до контракту від 15 жовтня 2018 року загальна сума контракту змінилася і становила 3 000 000,00 доларів США.
Відповідно до умов укладеного сторонами додатку № 2 до контракту від 02 січня 2019 року термін дії контракту продовжено з моменту його підписання до 31 грудня 2019 року.
За умовами укладеного сторонами додатку № 3 від 04 січня 2019 року до контракту було змінено умови оплати 100 % вартості у термін 365 днів після поставки товару.
При митному оформленні ввезених за умовами контракту № 1 від 01 серпня 2018 року товарів ТОВ подано до митного органу електронні митні декларації, у яких митна вартість визначена за ціною договору, тобто за основним методом, з додатковими документами, а саме:
ВМД UA 209180/2019/038916 від 14 червня 2019 року, до якої додано: контракт № 1 від 01 серпня 2018 року; додатки до контракту № 1 від 15 жовтня 2018 року, № 2 від 02 січня 2019 року, № 3 від 04 січня 2019 року; фактури від 12 червня 2019 року № FA/4/06/2019 , № FA/5/04/2019, № FA/6/04/2019; пакувальні листи від 12 червня 2019 року до FA/4/06/2019, FA/5/04/2019, FA/6/04/2019; автотранспортну накладну 886456 від 13 червня 2019 року; декларації про походження товару від 12 червня 2019 року FA/4/06/2019, FA/5/04/2019, FA/6/04/2019; договір про надання послуг митного брокера № 61 від 09 липня 2018 року; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації № 4224413 від 13 червня 2019 року; копію митної декларації країни відправлення 19PL402010NSKKN00 від 13 червня 2019 року;
ВМД UA 209180/2019/037747 від 10 червня 2019 року, до якої додано: контракт № 1 від 01 серпня 2018 року; додатки до контракту №1 від 15 жовтня 2018 року, №2 від 02 січня 2019 року, № 3 від 04 січня 2019 року; фактури від 06 червня 2019 року № FA/1/06/2019, № FA/2/06/2019, № FA/3/06/2019; пакувальні листи від 06 червня 2019 року до FA/1/06/2019, FA/2/06/2019, FA/3/06/2019; автотранспортну накладну б/н від 07 червня 2019 року; декларації про походження товару від 06 червня 2019 року FA/1/06/2019, FA/2/06/2019, FA/3/06/2019; договір про надання послуг митного брокера № 61 від 09 липня 2018 року; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації № 4204228 від 08 червня 2019 року; специфікації від 16 квітня 2019 року до FA/16/04/2019, FA/17/04/2019; копію митної декларації країни відправлення 19PL402010NS2K3II0 від 07 червня 2019 року;
ВМД 209180/2019/034953 від 30 травня 2019 року, до якої додано: контракт № 1 від 01 серпня 2018 року; додатки до контракту № 1 від 15 жовтня 2018 року, № 2 від 02 січня 2019 року, № 3 від 04 січня 2019 року; фактури від 28 травня 2019 року № FA/40/04/2019, № FA/41/04/2019, № FA/42/04/2019, № FA/43/04/2019 року; пакувальні листи від 28 травня 2019 року до FA/40/04/2019, FA/41/04/2019, FA/42/04/2019, FA/43/04/2019; автотранспортну накладну б/н від 28 травня 2019 року; декларації про походження товару від 28 травня 2019 року FA/40/04/2019, FA/41/04/2019, FA/42/04/2019, FA/43/04/2019; договір про надання послуг митного брокера № 61 від 09 липня 2018 року; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації № 4168171 від 29 травня 2019 року; копію митної декларації країни відправлення 19PL402010NS2J8U75 від 28 травня 2019 року;
ВМД 209180/2019/034330 від 25 травня 2019 року, до якої додано: контракт № 1 від 01 серпня 2018 року; додатки до контракту № 1 від 15 жовтня 2018 року, № 2 від 02 січня 2019 року, № 3 від 04 січня 2019 року; фактури від 23 травня 2019 року № FA/27/05/2019, № FA/28/04/2019, № FA/29/04/2019, № FA/30/04/2019, № FA/31/04/2019, № FA/32/04/2019; пакувальні листи від 23 травня 2019 року до FA/27/05/2019, FA/28/04/2019, FA/29/04/2019, FA/30/04/2019, FA/31/04/2019, FA/32/04/2019; автотранспортну накладну б/н від 27 травня 2019 року; декларації про походження товару від 23 травня 2019 року FA/27/05/2019, FA/28/04/2019, FA/29/04/2019, FA/30/04/2019, FA/31/04/2019, FA/32/04/2019; договір про надання послуг митного брокера № 61 від 09 липня 2018 року; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації № 4159432 від 27 травня 2019 року; копію митної декларації країни відправлення 19PL402010NS2J4F80 від 27 травня 2019 року;
ВМД 209180/2019/033906 від 27 травня 2019 року, до якої додано: контракт № 1 від 01 серпня 2018 року; додатки до контракту № 1 від 15 жовтня 2018 року, № 2 від 02 січня 2019 року, № 3 від 04 січня 2019 року; фактури від 24 травня 2019 року № FA/33/05/2019, № FA/34/05/2019, № FA/35/05/2019, № FA/36/05/2019; пакувальні листи від 24 травня 2019 року до FA/33/05/2019, FA/34/05/2019, FA/35/05/2019, FA/36/05/2019; автотранспортну накладну б/н від 24 травня 2019  року; декларації про походження товару від 24 травня 2019 року FA/33/05/2019, FA/34/05/2019, FA/35/05/2019, FA/36/05/2019; договір про надання послуг митного брокера № 61 від 09 липня 2018 року; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації № 4150084 від 25 травня 2019 року; копію митної декларації країни відправлення 19PL402010NS2IY681 від 24 травня 2019 року;
ВМД 209180/2019/033345 від 24 травня 2019 року, до якої додано: контракт № 1 від 01 серпня 2018 року; додатки до контракту № 1 від 15 жовтня 2018 року, № 2 від 02 січня 2019 року, № 3 від 04 січня 2019 року; фактури від 22 травня 2018 року № FA/24/05/2019, № FA/25/05/2019, № FA/26/05/2019; пакувальні листи від 22 травня 2018 року до FA/24/05/2019, FA/25/05/2019, FA/26/05/2019; автотранспортну накладну № 890871 від 23 травня 2019 року; декларації про походження товару від 22 травня 2018 року FA/24/05/2019, FA/25/05/2019, FA/26/05/2019; договір про надання послуг митного брокера № 61 від 09 липня 2018 року; інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації № 4145258 від 23 травня 2019 року; копію митної декларації країни відправлення №19PL402010NS2ITW29 від 23 травня 2019 року;
ВМД 209180/2019/032038 від 20 травня 2019 року, до якої  додано: контракт № 1 від 01 серпня 2018 року; додатки до контракту № 1 від 15 жовтня 2018 року, № 2 від 02 січня 2019 року, № 3 від 04 січня 2019 року; фактури від 16 травня 2019 року № FA/17/05/2019, № FA/18/04/2019, № FA/19/04/2019, № FA/20/04/2019; пакувальні листи від 16 травня 2019 року до FA/17/05/2019, FA/18/04/2019, FA/19/04/2019, FA/20/04/2019; автотранспортну накладну № 886452 від 16 травня 2019 року; декларації про походження товару від 16 травня 2019 року FA/18/04/2019, FA/19/04/2019, FA/20/04/2019, а також декларація про походження товару  специфікація б/н від 16 травня 2019 року; договір про надання послуг митного брокера № 61 від 09 липня 2018 року; інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації № 4120628 від 17 травня 2019 року; копію митної декларації країни відправлення 19PL402010NS218MF9 від 16 травня 2019 року; копію митної декларації країни відправлення 19PL402010NS2I8NV5 від 16 травня 2019 року.
Відповідно до приписів частини 3 статті 53 МК митним органом декларанту була виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість може бути визначена, однак той додаткових документів не подавав.
Львівська митниця не погодилася із митною вартістю, визначеною декларантом у зазначених ВМД, та прийняла оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів з оформленням карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
ТОВ, вважаючи зазначені рішення рішеннями митного органу про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення протиправними, звернулося до адміністративного суду із цим позовом.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль – це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 3 статті 318 МК встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Як визначено у статті 50 МК, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК). 
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).
Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Приписами статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Окрім того, відповідно до частини 6 статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Разом із тим, на переконання апеляційного суду, наведені правові норми дають підстави для висновку, що органи доходів і зборів при реалізації свої повноважень щодо контролю за правильністю обчислення митної вартості декларантом мають право витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, однак лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей через неповноту поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідність характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
При цьому наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою з огляду на те, що саме із цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування ним додаткових документів у декларанта та вчинення наступні дії, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.
Однак, витребуванню підлягають не всі документи, що передбачені приписами статті 53 МК, а лише ті, що надають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Відтак, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення органом доходів і зборів іншої митної вартості лише тоді, коли подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Отже, на переконання апеляційного суду, митний орган зобов`язаний зазначати конкретні обставини, що викликали обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, а також причини неможливості її перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувавши як необхідність перевірки спірних відомостей, так і вказавши документи, надання яких може усунути такі сумніви.  
Відтак, відсутність у рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про його протиправність.  
Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Сам факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товару, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за обраним декларантом методом на підставі поданих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для її коригування митним органом. 
Доводи відповідача щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів (наведені з посиланням на відповідні нормативні акти) апеляційний суд оцінює критично, оскільки спрацювання профілів ризиків АСАУР і наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено у попередні періоди за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів. 
Виходячи із приписів частини 2 статті 55 МК та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.
При цьому, на переконання апеляційного суду, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що подані декларантом відповідачу документи надавали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною за ціною договору, тобто за основним методом.
Судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що оскаржувані рішення митного органу не містять вказівки на те, які саме документи, подані декларантом під час митного оформлення, не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості спірного товару.
Водночас, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо наявності розбіжностей у термінах розрахунків, що зазначені у рахунках  фактурах та у контракті, з урахуванням наявного у матеріалах справи додатку № 3 до контракту від 01 серпня 2018 року, яким було передбачено, що Покупець перераховує на рахунок Продавця 100 % оплати у термін 365 днів після поставки вантажу, що свідчить про відсутність у декларанта розрахункових документів за товар на час його митного оформлення. 
При цьому судом першої інстанції доречно враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року у справі №803/49/16, відповідно до якої строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару.
Щодо доводів апелянта у частині розбіжностей у поданих до митного оформлення документах про умови поставки товару, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що такі умови чітко визначені у пункті 2.1 контракту № 1 від 01 серпня 2018 року, де зазначено, що умовами поставки є СРТ Наварія, а отже додаткове їх зазначення у рахунках-фактурах не є обов`язковим. 
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».
Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і  суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.
У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року у справі № 1.380.2019.006120 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Т. І. Шинкар 	
 	 	О. Б. Заверуха  	
Постанова у повному обсязі складена 21 серпня 2020 року.