ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1348/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/4700/19 Категорія: 301030300 	Прилуцький В. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25 серпня 2020 року :м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Винник І.М.

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - виконавчий комітет Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу   представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 5 червня 2020 року у складі судді Прилуцького В.О.,
                                                      в с т а н о в и в : 

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він постійно проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 1 січня 2005 року.
Інших осіб, які мали право користування та володіння на дане нерухоме майно немає.
Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Ротмістрівської сільської ради № 318 від 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 є постійним користувачем та власником житлового будинку в АДРЕСА_1 з 1 січня 2005 року по теперішній час. Присадибна земельна ділянка площею 0,53га. Державного акту на земельну ділянку немає. Заборона на будинок та земельну ділянку відсутня. 
29 березня 2019 року за заявою ОСОБА_1 йому видано технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що він користується та володіє вищевказаним житловим будинком більше 14-ти років, а тому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок літ «А-1», загальною площею 56,7 кв.м., площа забудови - 60 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 5 червня 2020 року представнику відповідача відмовлено у прийнятті заяви про визнання позовних вимог.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 5 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено добросовісності набуття спірного нерухомого майна, не доведено правомірності своїх позовних вимог та не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували в сукупності дотримання вимог ст. 344 ЦК України. 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з невірним встановленням обставин справи та з порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що скаржником доведено те, що єдиним способом захисту його права є звернення до суду з даним позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Позивачем повністю виконані умови щодо об`єкта володіння, добросовісності заволодіння майном, відкритості володіння, безперервного володіння, спливу установлених строків та відсутності норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.
20 вересня 2013 року ОСОБА_3 на його ім`я склала заповіт відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на яке за законом вона матиме право, заповіла йому. 
ОСОБА_1 не звертався із заявою про реєстрацію спадкової справи, оскільки не знав про наявність цього заповіту, а дізнався про нього лише 20 червня 2020 року. Скаржнику не було відомо, що ОСОБА_4 (рідна сестра скаржника) було отримано довідку від 29 січня 2019 року про те, що ОСОБА_3 , до дня смерті дійсно була власником спірного будинку, постійно проживала та була зареєстрована в ньому.
Крім того, не погоджуючись з ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 5 червня 2020 року скаржник подав на неї заперечення в яких просив прийняти заяву відповідача про визнання позовних вимог.
Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, виходячи із наступного.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В матеріалах справи міститься довідка виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради від 11 листопада 2019 року про те, що позивач дійсно є постійним користувачем та власником житлового будинку АДРЕСА_1 з 1 січня 2005 року і по теперішній час (а.с.14).
Відповідно до заповіту від 20 вересня 2013 року, доданого до апеляційної скарги, ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на яке за законом вона матиме право заповіла ОСОБА_1 (а.с.83).
Відповідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі вищевказаний заповіт був зареєстрований 20 вересня 2013 року приватним нотаріусом Маслак Н.В. (а.с.84).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відомості про те чи відкривалася спадкова справа після смерті ОСОБА_3 та чи зверталися спадкоємці до нотаріальної контори про прийняття спадщини в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном».
Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно.
У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 дійшов до вірного висновку, враховуючи наступне.
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої Черкаським апеляційним судом 21 серпня 2020 року, будинок АДРЕСА_1 зареєстрований 29 листопада 2006 року на праві приватної власності за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору купівлі - продажу від 20 листопада 2006 року.
ОСОБА_5 до участі у розгляді даної справи залучена не була. 
Колегія суддів не може прийняти, як підставу для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , довідку виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради від 11 листопада 2019 року про те, що останній дійсно є постійним користувачем та власником житлового будинку АДРЕСА_1 з 1 січня 2005 року і по теперішній час, оскільки дана довідка суперечить відомостям, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення, вірно взяв до уваги те, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, те, що:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав, викладених в ст. 344 ЦПК України для набуття права власності за набувальною давністю за ОСОБА_1 на будинок АДРЕСА_1 ,.
Також, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 5 червня 2020 року, якою було відмовлено у прийнятті заяви виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради про визнання позовних вимог з тих підстав, що таке визнання позову може порушувати права третіх осіб, оскільки як вбачається з вищевказаних доказів, спірне майно перебуває у приватній власності третіх осіб - ОСОБА_5 , що буде порушувати її права як власника. 
Таким чином, з урахуванням вищезазначених вимог закону, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з дотриманням вимог ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим й таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -
       
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 5 червня 2020 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Судді: Н. І. Гончар

        Ю. В. Сіренко

        Т. Л. Фетісова