ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2150/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача:                 Беспалова О.О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А.Б. розглянувши у порядку письмового провадження, у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 18.05.2020року) у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки), складену ГУ ДФС у Київській області, від 04.02.2019 №Ю-1451-17.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року позов публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 29.06.2017 № 85105-13.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції зроблено хибні висновки щодо відсутності у підприємства заборгованості із сплати єдиного податку. 
Апелянтом зазначено, що згідно облікової картки платника податків за позивачем з 2012 року обліковується борг із сплати єдиного внеску, відтак платежі, що сплачуються товариством, зараховуються в рахунок погашення існуючої заборгованості, а не поточних платежів. 
До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 04.09.2020 року за вх. № 32440, в якому позивачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечно.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, публічне акціонерне товариство "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" з 26.06.1995 перебуває на обліку в Ірпінській ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області як платник єдиного внеску № 10-30-04-0407.
Головним управлінням ДФС у Київській області 04.02.2019 року складено податкову вимогу № Ю-1451-17 про сплату боргу (недоїмки) із сплати єдиного податку в розмірі 402234,11 грн.
Згідно Розрахунку боргу з єдиного внеску до вказаної вимоги, заборгованість позивача у розмірі 402234,11 грн виникла: звітність від 20.03.2012 у розмірі 217165,21 грн.; звітність № 9070094370 від 17.04.2018, у розмірі 9745,77 грн.; звітність № 9096428212 від 18.05.2018, у розмірі 19287,65 грн.; звітність № 9114055565 від 11.06.2018 у розмірі 19590,83 грн.; звітність № 9147912316 від 18.07.2018, у розмірі 19010,14 грн.; звітність № 9165583275 від 09.08.2018 у розмірі 19368,11 грн.; звітність № 9195765241 від 13.09.2018, у розмірі 19881,54 грн.; звітність № 9227268587 від 18.10.2018, у розмірі 19362,56 грн.; звітність № 9248816552 від 13.11.2018, у розмірі 19802,58 грн.; звітність № 9272935211 від 10.12.2018, у розмірі 19426,53 грн.; звітність № 9298158197 від 09.01.2019 у розмірі 19593,19 грн. 
Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу позивачем подано до Державної фіскальної служби України скаргу про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), яку рішенням Державної фіскальної служби від 15.04.2019 № 17786/6/99-99-11-05-02-25 залишено без змін, а скаргу без задоволення.
Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон №2464 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.
Відповідно до ч.7 ст. 9 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. 
У відповідності до положень частин 5, 6 та 10 ст. 9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.
Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.
Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з положенням про рух коштів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
Відповідно до частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Приписами ч.11 ст. 9 Закону № 2464-VI встановлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. 
Частиною 12 цієї ж статті передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI).
Відповідно до частини 10 статті 25 Закону № 2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Водночас, відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Таким чином умовою, з якою законодавець пов`язує можливість застосування визначених у статті 25 Закону № 2464-VI заходів примусу та стягнення, є наявність у платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування недоїмки.
Відповідно до пп. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів. 
Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем, у тому числі, протягом 2018 року до податкового органу подавались звіти із сплати єдиного внеску (т. 1 а.с. 224-233, том 2 а.с. 96-104, 118-119). 
Суми зобов`язання визначені сказаними звітами з єдиного податку сплачено товариством, що підтверджується даними бухгалтерського обліку (том 1 а.с. 44-101, том 2 а.с. 74, 96-104) .
Факт здійснення оплати податковим органом не заперечується, натомість вказується, що сплачені суми підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за попередні звітні періоди 2012 -2017 років. 
Поряд із цим, як свідчать матеріали справи та вріно встановлено судом першої інстанції, ухвалою Господарського суду Київської області від 21.02.2012 порушено провадження у справі №Б8/022-12 про банкрутство ЗАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (том 1 а.с. 108-111).
Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів визначено Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 №  2343-XII (далі - Закон № 2343-XII у редакції, чинній на момент постановлення ухвали від 21.02.2012).
Відповідно до статті 1 цього Закону, кредитор - це юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).
Частиною 15 статті 16 Закону №2343-XII передбачено, що з моменту порушення провадження у справі про банкрутство пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до абзацу  двадцять четвертого  статті  1 Закону №2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Відповідно до частини 4 статті 12 мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.
Абзацом четвертим частини четвертої статті 12 Закону №2343-XII передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, але не виключно: не нараховуються неустойка (штраф,  пеня),  не застосовуються інші санкції  за  невиконання  чи  неналежне  виконання  грошових зобов`язань і зобов`язань щодо   сплати  єдиного  внеску  на загальнообов`язкове державне соціальне  страхування,  податків і зборів   (обов`язкових   платежів).
Відповідно до п.87.10. ст.87 Податкового кодексу України з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов`язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" без застосування норм цього Кодексу.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що черговість зарахування грошових коштів визначена відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України (у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків) у даному випадку не застосовується.
Отже, з моменту порушення справи про банкрутство зупиняється виконання боржником зобов`язань щодо сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів, строк сплати яких настав на момент порушення справи про банкрутство, та виключається можливість стягнення таких зобов`язань за межами процедури банкрутства.
При цьому, за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань грошових зобов`язань, строк сплати яких настав до дня порушення справи про банкрутство, не нараховується штраф та пеня або інші фінансові санкції.
Таким чином, вимоги конкурсних кредиторів, що є предметом мирової угоди, затвердженої у рамках провадження про банкрутство, виконуються у порядку та строки, визначені цією мировою угодою та Законом №2343-XII.
При цьому, положення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до вказаних правовідносин не застосовуються.
Відтак, зобов`язання боржника (позивача), строк виконання яких настав на 21.02.2012 (дата порушення справи про банкрутство позивача) можуть виконуватись лише в процедурі провадження у справі про банкрутство у порядку господарського судочинства (конкурсні зобов`язання). Їх погашення у інший спосіб, у тому числі шляхом самостійного зарахування контролюючим органом у рахунок такого боргу платежів, спрямованих на сплату поточних зобов`язань з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не ґрунтується на вимогах закону.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 19 червня 2012 року у справі №Б8/022-12 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" чітко визначені заявлені вимоги кредиторів, в тому числі і Пенсійного фонду.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.06.2012 визнані грошові вимоги ініціюючого кредитора - Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області у розмірі 510442,80 грн., у вигляді штрафних санкцій і пені у сумі 510442,80 грн. (без врахування грошових коштів ініціюючого кредитора, визнаних  ухвалою Господарського суду Київської області від 20.03.2012 у цій справі безспірними у вигляді несплачених страхових внесків на загальнообов`язкове державне страхування та на загальнообов`язкове соціальне страхування у сумі 1122044,71 грн.).
Як вбачається з матеріалів справи, грошові зобов`язання у розмірі 276311,27 грн., сплата яких потягла нарахування штрафних санкцій, виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство позивача та належать до конкурсних вимог.
У подальшому, повноваження щодо адміністрування єдиного соціального внеску передано від Пенсійного фонду України до органів Міндоходів, а у 2014 р. - до Державної фіскальної служби України.
Згідно відомостей з Облікової картки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" за 2013-2019 роки, станом на 31.12.2012 недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивача становила 276311,27 грн., із них 1764,40 грн. залишок несплаченої пені та 274546,87 грн. - заборгованість. 
Недоїмка, яка містилася в Обліковій картці з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" станом на 31.12.2012 у розмірі 274546,87 грн включена до реєстру вимог кредиторів, а тому на цю суму розповсюджується дія мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Київської області від 21.02.2012 у справі №Б8/022-12 відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.12.2015 у справі №Б8/022-12 затверджено мирову угоду, укладену 29.10.2015 між боржником публічним акціонерним товариством "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" та кредиторами боржника (том 1 а.с. 129-146).
Відповідно до пункту 2.1 мирової угоди, дана мирова угода укладена щодо вимог, включених до реєстру вимог кредиторів та не задоволених при виконанні плану санації боржника, а саме третьої, четвертої та шостої черги у загальній сумі 10 405 657,69 грн., у тому числі 510442,80 грн. - вимоги УПФУ у м. Ірпені Київської області, що належать до шостої черги.
Пунктом 3 мирової угоди передбачено, що виконання зобов`язань боржника, включених до реєстру вимог кредиторів та не задоволених при виконанні плану санації, здійснюється за рахунок коштів, отриманих від третьої особи у сумі 3 888 128,86 грн. на умовах відстрочки та розстрочки, а також обміну вимог кредиторів у сумі 6 021 094,53 грн. на активи боржника.
Умовами мирової угоди передбачено відстрочку на дев`ять місяців сплати Управлінню Пенсійного фонду у м. Ірпені Київської області боргу у розмірі 510442,80 грн., встановлено термін виконання зобов`язання на умовах розстрочки починаючи з четвертого місяця з моменту затвердження Мирової угоди шляхом сплати боргу рівними частинами у сумі 85 073,80 грн. щомісяця до останнього календарного дня місяця протягом шести місяців.
Оскільки повноваження щодо адміністрування Єдиного соціального внеску передано від Пенсійного фонду України до органів фіскальної служби, то частину визначених у мировій угоді зобов`язань публічне акціонерне товариство "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" повинно було сплачувати до Ірпінської ОДПІ Київської області, а саме 211 652,85 грн., а решту - 298 789,95грн. зобов`язання до Пенсійного фонду. 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконання умов Мирової угоди Публічним акціонерним товариством "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" було сплачено на користь Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області заборгованість з єдиного внеску в розмірі 211652,85 грн., зокрема: платіжним дорученням від 29.07.2016 №347 перераховано на користь Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області заборгованість згідно ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 у розмірі 41505,25 грн. (том 1 а.с. 147); платіжним дорученням від 29.08.2016 №379 перераховано на користь Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області заборгованість згідно ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 у розмірі 85073,80 грн. (том 1 а.с. 148); платіжним дорученням від 27.09.2016 №388 перераховано на користь Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області заборгованість згідно ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 у розмірі 85073,80 грн. (том 1 а.с. 149).
Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконання умов Мирової угоди  Публічним акціонерним товариством "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" було сплачено на користь УПФУ у місті Ірпені заборгованість у розмірі 298789,95 грн., зокрема: платіжним дорученням від 28.04.2016 №261 перераховано на користь УПФУ у місті Ірпені заборгованість згідно ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 у розмірі 50853,30 грн. (том 2 а.с. 87); платіжним дорученням від 28.04.2016 №262 перераховано на користь УПФУ у місті Ірпені заборгованість згідно ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 у розмірі 7541,48 грн. (том 2 а.с. 88); платіжним дорученням від 29.04.2016 №263 перераховано на користь УПФУ у місті Ірпені заборгованість згідно ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 у розмірі 26679,02 грн. (том 2 а.с. 89);   платіжним дорученням від 30.05.2016 №294 перераховано на користь УПФУ у місті Ірпені заборгованість згідно ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 у розмірі 58394,78 грн. (том 2 а.с. 87); платіжним дорученням від 30.05.2016 №295 перераховано на користь УПФУ у місті Ірпені заборгованість згідно ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 у розмірі 26679,02 грн. (том 2 а.с. 89); платіжним дорученням від 30.06.2016 №324 перераховано на користь УПФУ у місті Ірпені заборгованість згідно ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 у розмірі 58394,78 грн. (том 2 а.с. 90); платіжним дорученням від 30.06.2016 №325 перераховано на користь УПФУ у місті Ірпені заборгованість згідно ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 у розмірі 26679,02 грн. (том 2 а.с. 91); платіжним дорученням від 29.07.2016 №345 перераховано на користь УПФУ у місті Ірпені заборгованість згідно ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 у розмірі 26773,10 грн. (том 2 а.с. 90); платіжним дорученням від 29.07.2016 №346 перераховано на користь УПФУ у місті Ірпені заборгованість згідно ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 у розмірі 16795,45 грн. (том 2 а.с. 91).
Згідно довідки Ірпінського відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 25.11.2019 № 1317/105-04, згідно визначених у мировій угоді зобов`язань ПАТ "ГВКК "Біличі" повинно сплатити до Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області 298789,95 грн.
Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції , публічним акціонерним товариством "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" погашено заборгованість перед Ірпінською ОДПІ Київської області зі сплати Єдиного соціального внеску в строки та на умовах, визначених мировою угодою, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень (том 2 а.с. 107).
Натомість, сплачені позивачем кошти на виконання ухвали Господарського суду Київської області по справі Б8/022-12 від 14.12.2015 направлено контролюючим органом на погашення зобов`язань за інші податкові періоди. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується податковим органом, протягом 2014-2015 років контролюючий орган направляв здійснені позивачем поточні платежі на погашення недоїмки минулих періодів, про що свідчать облікова картка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2013-2019 роки. 
В подальшому протягом 2016-2018 років контролюючий орган направляв здійснені позивачем поточні платежі на погашення недоїмки, про що свідчать облікова картка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2013-2019 роки (том 1 а.с. 44-101); Інформація про сплату зобов`язань з єдиного внеску протягом 2018 року (том 2 а.с. 74); Інформація про сплату зобов`язань з єдиного внеску протягом 2017 року (том 2 а.с. 75); Інформація про сплату зобов`язань з єдиного внеску протягом 2016 року (том 2 а.с. 76).
Відтак, заборгованість із сплати єдиного внеску на підставі оскаржуваної вимоги виникла в силу зарахування податковим органом з 2013 року поточних платежів, в рахунок погашення недоїмки яка належить до конкурсних вимог кредитора та може виконуватися лише в процедурі провадження у справі про банкрутство у порядку господарського судочинства.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної податкової вимоги та відповідно наявності підстав для задоволення позову. 
Крім того, як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, судовими рішеннями, що набрали законної сили, скасовано рішення податкового органу за 2015 та 2016 роки якими до позивача застосовано штрафні саснкції за несвоєчасну сплату єдиного внеску.
Більш того, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 у справі № 810/4033/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 та набрало законної сили 06.08.2019,  та рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.02.2018, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 та набрало законної сили 30.05.2018, одночасно з зарахуванням коштів на виконання умов мирової угоди платіжними дорученнями від 29.07.2016 №347, від 29.08.2016 №379 та від 27.09.2016 №388 на рахунок ПАТ "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі", контролюючий орган в інтегрованій картці позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснював нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску, та у подальшому оформлював рішеннями, які виступали предметами оскарження.
Таким чином, фактично штрафні санкції контролюючим органом було визначено позивачеві у зв`язку зі сплатою зобов`язань, що були включені до реєстру вимог кредиторів та згодом стали предметом мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Київської області від 14.12.2015 у справі №Б8/022-12.
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. 
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат "Біличі" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                О. О. Беспалов
Суддя                                                                                            В. Ю. Ключкович
Суддя                                                                                            А.Б. Парінов 

(Повний текст постанови складено 17.09.2020 року)