ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2020 р.	Справа № 520/97/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
позивача: ОСОБА_1 , представника відповідача: Саєнко Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.02.20 року по справі № 520/97/20
          за позовом        Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
          до        Головного управління ДПС у Харківській області                
          про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області від 04.07.2019 №138979-58 та суму податкового боргу у розмірі 8942 грн. 16 коп.
- стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області на рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відшкодовану суму за нанесену моральну шкоду у розмірі 100000,0 грн. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваної вимоги контролюючого органу. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 відмовлено в задоволенні позову. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 21.07.2020 позивач та представник відповідача підтримали свої правові позиції по справі.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на податковому обліку в Східному управлінні ГУ ДФС у Харківській області та є платником податку на додану вартість з 01.04.2013.
За результатами своєї діяльності, позивачем до податкового органу надавалась податкова звітність, зокрема, податкові декларації з податку на додану вартість в електронному вигляді.
Східним управлінням ГУ ДФС у Харківській області проведені камеральні перевірки даних, задекларованих ФО-П ОСОБА_1 у податковій звітності з податку на додану вартість за період липень 2018 року, про що складено акт перевірки № 2462/20-40-13-09-08/2160123675 від 12.09.2018 та за період серпень 2018 року, про що складено акт перевірки №112/20-40-58-06/2160123675 від 22.10.2018.
В ході проведення камеральних перевірок податковим органом встановлено, що позивачем допущено арифметичну помилку різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду.
Так, згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2018 року позивачем у рядку 9 декларації визначено суму 7055 грн., у рядку 17-0 грн., у рядку 18 -0 грн.
Відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2018 року позивачем у рядку 9 декларації визначено суму 1203 грн., у рядку 17-0 грн., у рядку 18 -0 грн.
Разом з цим у рядку 18 податкової декларації з податку на додану вартість зазначається позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9-рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до бюджету.
Таким чином, у рядку 18 податкових декларацій з податку на додану вартість за липень та серпень 2018 року позивачем не зазначені податкові зобов`язання з податку на додану вартість: липень 2018 року - 7055 грн., за серпень 2018 року - 1203 грн. 
Крім того, за результатами перевірок ГУ ДФС у Харківській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 25.10.2018 № 0001235806 про визначення грошових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 8818,75 грн. (основний платіж - 7055 грн., штрафна (фінансова) санкція - 1763,75 грн.) та від 27.11.2018 № 0004145806 про визначення грошових зобов`язань з податку на додану вартість у загальному розмірі на суму 1804,50 грн. (основний платіж - 1203 грн. штрафна (фінансова) санкція – 601,50 грн.).
За результатами проведення камеральних перевірок та отриманих позивачем податкових повідомлень - рішень від 25.10.2018 №0001235806 (отримане 19.12.2018р.) та 27.11.2018. №0004145806 (отримане 19.12.2018) позивачем 22.12.2018 подані уточнюючі розрахунки, які підтверджували нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а саме : 
- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 9287422268 за 01.07.2018 про збільшення суми ПДВ на суму 7055 грн.;
- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 9287370611 за 01.11.2018 про збільшення ПДВ на суму 1203 грн.;
- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 9287552869 за 01.11.2018 про зменшення ПДВ на суму 1203 грн.
26.12.2018 позивачем згідно платіжних доручень № 81872512 та № 81872511 сплачені податкові зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 1203 грн. та 7055 грн. відповідно.
Водночас, 29.12.2018 в інтегрованій картці платника обліковувались нарахування згідно з податковими повідомленнями від 25.10.2018 №0001235806 суму 8818,75 грн. та від 27.11.2018 №0004145806 на суму 1804,50 грн., які отримані позивачем 19.12.2018, та не сплачені платником податків.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                     
05.07.2019 податковим органом винесено податкову вимогу № 138979-58 від 05.07.2019 на суму 8942,16 грн. 
Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне.
Так, відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;
Згідно з п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.87.9 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Станом на 29.12.2018 (граничний термін сплати податкових зобов`язань) податкові зобов`язання з ПДВ не були сплачені платником податків, внаслідок чого в інтегрованій картці платника податків обліковувався податковий борг у загальному розмірі 9114,81 грн.
Станом на 05.07.2019 в інтегрованій картці платника податків існував податковий борг у загальному розмірі 8942,16 грн.
З урахуванням вищевикладеного суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вимога позивача про скасування податкової вимоги Головного управління ДПС у Харківській області від 04.07.2019 №138979-58 та суму податкового боргу у розмірі 8942 грн. 16 коп. є такою, що не підлягає задоволенню. 
Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідальність заподіювача моральної шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
З метою вирішення питання про притягнення особи до відповідальності на підставі ст. 1167 Цивільного кодексу України, обов`язково необхідно встановити наявність всіх елементів цивільного правопорушення.
З огляду на вищевикладене, позивач в позовній заяві не наводить доказів щодо факту заподіяння йому душевних хвилювань чи фізичних страждань або дискримінації, крім того, позивач не довів в чому полягає непоправна моральна шкода, що робить позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та безпідставними.
Також позивач не підтверджує факт заподіяння моральних страждань або фізичної шкоди, за яких обставин вони заподіяні саме відповідачем.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року по справі № 520/97/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 	(підпис)	С.С. Рєзнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Мельнікова    А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено  24.07.2020 року