УХВАЛА

26 серпня 2020 року 
м. Київ
Справа №  905/2211/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Міщенка І. С., Сухового В. Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Приватного підприємства «Ергане» - не з`явився,
Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» - 
не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2020
(у складі колегії суддів: Шутенко І. А. (головуючий), Россолов В. В., Тихий П. В.) 
та рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2020 
(суддя Макарова Ю. В.)
у справі № 905/2211/19
за позовом  Приватного підприємства «Ергане»
до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»
про стягнення 1   877   328,33 грн,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Приватне підприємство «Ергане» (далі - позивач, ПП «Ергане») звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі - відповідача, ПАТ «МК «Азовсталь») про стягнення 1   877   328,33 грн, з яких 1   326   069,60 грн основної заборгованості, 47   265,67 грн 3 % річних, 483   582, 75 грн пені, 20   410,31 грн за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договору підряду від 24.10.2018 № 2019/10ск щодо оплати виконаних робіт у квітні-травні 2019 року, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 1   326   069,60 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду від 24.10.2018 №2019/10ск, а також невиконанням до 21.11.2019 рішення Господарського суду Донецької області від 28.08.2019 у справі № 905/866/19, позивачем нараховано 483   582,75 грн пені та 47   265,67 грн 3 % річних, а також заявлено про стягнення з відповідача 20   410,31 грн за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

У суді першої інстанції відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, заявив клопотання про зменшення розміру пені на 90 % з посиланням на наявність виняткових обставин, які вплинули на фінансовий стан підприємства, та з посиланням на те, що стягнення пені у повному розмірі може призвести до настання негативних наслідків для відповідача.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.03.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1   326   069,60 грн основної заборгованості, 478   010,88 грн пені, 47   265,67 грн 3 % річних, 27770,19 грн  судового збору та 17   964,36 грн витрат на професійну правничу допомогу. В частині стягнення 20   410,31 грн за неправомірне користування чужими грошовими коштами та 5   571,87 грн пені - відмовлено.

Зважаючи на відсутність доказів оплати відповідачем виконаних позивачем робіт за квітень та травень 2019 року за договором підряду від 24.10.2018 №2019/10ск на загальну суму 1 326 069,60 грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 1 326 069,60 грн. 

Здійснивши перевірку правильності наданого позивачем розрахунку пені та 3% річних, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення зазначених позовних вимог. Водночас суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90 % з посиланням на відсутність підстав для задоволення такого клопотання.
Також суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 20 410,31 грн, оскільки в силу невизначеності законом та договором розміру процентів, відповідач не може бути примушений до дій щодо сплати процентів за користування належними позивачу коштами в сумі неоплачених робіт.

Разом з тим, дослідивши заяву позивача про      відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 35   000,00 грн та докази на підтвердження реального надання правничої допомоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення у розмірі 17 964,36 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2020 залишено без змін. Стягнуто з відповідача на користь позивача 10   000,00 грн витрат на  професійну правничу допомогу.

У постанові від 19.05.2020 суд апеляційної інстанції погодився з мотивами, викладеними в рішенні суду першої інстанції. Водночас, вирішуючи клопотання позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги відповідача у розмірі 10000,00 грн, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення цього клопотання позивача з огляду на його обґрунтованість та документальне підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу на зазначену суму.

Не погоджуючись з судовими рішеннями у частині задоволених позовних вимог, у червні 2020 року ПАТ «МК «Азовсталь» подало до Касаційного господарського суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 та рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2020 в частині задоволених позовних вимог, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. У разі висновку суду касаційної інстанції про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, відповідач просив зменшити суму штрафних санкцій на 90 %. Судові витрати покласти на позивача.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ПАТ «МК «Азовсталь»  зазначило, що:

суди не надали правової оцінки доводам відповідача щодо необґрунтованого визначення позивачем строків виникнення грошового зобов`язання по кожному рахунку окремо;

суди дійшли безпідставного висновку про нарахування та стягнення з відповідача суми 3 % річних за період з 08.05.2019 по 31.05.2019, оскільки вказані вимоги вже були предметом розгляду у справі № 905/866/19 і господарський суд відмовив у їх задоволенні у рішенні від 28.08.2019;

суди не звернули уваги на те, що позивач при здійсненні нарахування суми пені за січень-лютий 2019 року порушив вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Одночасно у касаційній скарзі відповідач зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на стадії касаційного оскарження, вказавши, що документи на підтвердження витрат на правову допомогу відповідача будуть надані у строки, передбачені ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

27.07.2020, усуваючи недоліки поданої касаційної скарги на виконання ухвали Верховного Суду від 18.06.2020, ПАТ «МК «Азовсталь» подало заяву, якою привело подану касаційну скаргу у відповідність до ч. 2 ст. 287 ГПК України і в якій зазначило, що підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права та послалось на наявність випадку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст.287 ГПК України.

Обґрунтовуючи у заяві про усунення недоліків касаційної скарги наявність випадку касаційного оскарження судових рішень у справі, передбаченого п. 1 ч.2 ст. 287 ГПК України, ПАТ «МК «Азовсталь»  вказало, що:

судами не було враховано правових висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №910/16925/18, від 18.10.2019 у справі № 910/1526/19, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, в результаті чого суди необґрунтовано відмовили відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення суми пені на 90 %;

при вирішенні спору судами попередніх інстанцій також не було  враховано правового висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 у справі № 910/8443/17, що призвело до безпідставного стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17   964,36 грн (судом першої інстанції) та 10   000,00 грн (судом апеляційної інстанції).

Ухвалою Верховного Суду від 30.07.2020 відкрито касаційне провадження у справі №905/2211/19 з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено касаційну скаргу (із урахуванням уточнень) до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.08.2020 о 10 год 00 хв.

ПП «Ергане» у встановлений в ухвалі Верховного Суду від 30.07.2020 строк - до 19.08.2020, відзиву на касаційну скаргу ПАТ «МК «Азовсталь» не подало.

У судове засідання 26.08.2020 ПП «Ергане» та ПАТ «МК «Азовсталь» своїх представників не направили, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, із заявою до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням будь-яких поважних причин неможливості явки їх представників у судове засідання або з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до ч. 4 ст. 197 ГПК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ) не зверталися.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії», те, що явка учасників справи в суд касаційної інстанції не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не їх обов`язком, а також зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», внесені постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 04.05.2020 № 343 щодо дозволу діяльності адвокатів та положення ч. 4 ст. 197 ГПК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ) щодо можливості участі учасників справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги за відсутності представників ПП «Ергане» та ПАТ «МК «Азовсталь».

08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Оскільки ПАТ «МК «Азовсталь» подало касаційну скаргу після набрання чинності цим Законом зазначена касаційна скарга розглядається у порядку, передбаченому ГПК України у редакції, чинній з 08.02.2020.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 905/2211/19 з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України,    переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Частиною 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -    на касаційне оскарження судового рішення.
Питання права касаційного оскарження урегульовано ст. 287 ГПК України, ч. 2 якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.
Такі процесуальні обмеження щодо касаційного оскарження судових рішень не суперечать положенням    Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України застосовується судами України як частина національного законодавства, і відповідають практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.    
Відповідно до практики ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).
Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden»).
Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.
Наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №910/4647/18.
Так, однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до п. 1 ч. 2 ст.287 ГПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). 
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27.03.2018 у справі №910/17999/16, від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 та у справі № 910/24257/16 зазначила, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи. Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 у справі № 923/682/16.
При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Такі висновки наведені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19.
У поданій касаційній скарзі (уточненій) ПАТ «МК «Азовсталь», обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України,  послалося на те, що при вирішенні спору судами попередніх інстанцій застосовано положення ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України без урахування висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №910/16925/18, від 18.10.2019 у справі № 910/1526/19, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах.
Також ПАТ «МК «Азовсталь» вказало на неврахування судами попередніх інстанцій правового висновку  Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 11.05.2018 у справі № 910/8443/17, що призвело до ненадання належної оцінки співмірності заявленого розміру витрат на правничу допомогу фактичному обсягу наданих послуг адвокатом ПП «Ергане».
Верховний Суд, проаналізувавши оскаржувані судові рішення у справі № 905/2211/19, яка розглядається, та судові рішення, висновки, в яких, на думку скаржника, не було враховано судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень, встановив відсутність невідповідності висновків, зроблених в судових рішеннях, що оскаржуються, висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі (уточненій).
Так, у постановах від 06.09.2019 у справі № 910/16925/18, від 18.10.2019 у справі № 910/1526/19, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, на які посилається скаржника у касаційній скарзі (із урахуванням уточнень), Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, перевіривши судові рішення у цих справах на предмет правильності застосування судами норм матеріального права щодо зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу, пені), дійшов висновку про обґрунтованість висновків судів у цих справах про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу, пені) за клопотаннями відповідачів, врахувавши, що такі висновки зроблені на підставі оцінки наданих сторонами пояснень та доказів та з урахуванням ступеню виконання зобов`язання відповідачами у цих справах, майнового стану сторін, відсутності доказів понесення позивачами у справах збитків в результаті дій відповідачів та виходячи із загальних засад цивільного законодавства. При цьому Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду виходив з того, що зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд з дотриманням правил ст. 86 ГПК України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір.
У справі № 905/2211/19, яка розглядається, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відмову відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені на 90 % з огляду на те, що: станом на момент розгляду справи відсутні докази хоча б часткового погашення відповідачем заборгованості за договором підряду від 24.10.2018 № 2019/10ск; відповідачем не доведено, що причиною прострочення виконання грошового зобов`язання є обставини, які перебувають поза його волею, а стягнення штрафних санкцій є неспівмірним з наслідками порушення та може спричинити повне зупинення господарської діяльності відповідача; позивач як і відповідач знаходиться та веде свою господарську діяльність в регіоні, пов`язаному з проведенням військових дій, проте, зазначені обставини не завадили йому, як підряднику, виконати умови договору від 24.10.2018 № 2019/10ск; облаштування відповідачем кисневих постів в лікарнях міста Маріуполя у зв`язку з запровадженням в Україні з 11.03.2020 карантинних заходів, на що посилається відповідач, не є видом господарської діяльності, яку здійснює відповідач; негативного впливу на господарську діяльність внаслідок поширення коронавірусу на території України та запроваджених обмежувальних заходів, спрямованих на запобігання поширенню епідемії, зазнає і позивач; обов`язок зі сплати неустойки виник у відповідача внаслідок неоплати ним грошових коштів за виконані підрядні роботи, необхідність сплати яких підтверджена рішенням Господарського суду Донецької області від 28.08.2019 у справі № 905/866/19, тобто до розповсюдження епідемії коронавірусу COVID-19 та запровадження карантинних заходів в Україні. 
У постанові від 11.05.2018 у справі № 910/8443/17, висновками у якій ПАТ «МК «Азовсталь» також обґрунтовано наявність підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, розглянувши вимоги позивача у справі, зазначені у відзиві на касаційну скаргу, про стягнення з відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу) витрат на послуги адвоката у суді касаційної інстанції, дійшов висновку про зменшення їх розміру та часткове задоволення таких вимог, враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, надані докази витрат, принципи співмірності та розумності судових витрат.
У справі № 905/2211/19, яка розглядається, апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, який визначив їх розмір, який підлягає стягненню, у сумі 17   964, 36 грн, виходячи з документально підтверджених фактичних витрат позивача, критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. У свою чергу суд апеляційної інстанції стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку у розмірі 10 000,00 грн,  виходячи з документального підтвердження фактично понесених витрат на вказану суму, які складаються з вартості правового аналізу документів, підготовки відповіді на апеляційну скаргу, складання інших процесуальних документів, спрямування документів за належністю, а також вартості участі адвоката у судових засіданнях.  
Аналіз висновків, зроблених в оскаржуваних судових рішеннях у справі №905/2211/19, яка розглядається, про відмову відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені та про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17   964,36 грн (судом першої інстанції) та 10   000,00 грн (судом апеляційної інстанції) не свідчить про їх невідповідність висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах № 910/16925/18, № 910/1526/19, №916/545/19, № 910/1303/19 (щодо застосування ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України при розгляді клопотання сторони про зменшення розміру штрафних санкцій) та у справі № 910/8443/17 (щодо застосування ст. 126 ГПК України при розгляді заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу), на які посилається ПАТ «МК «Азовсталь» у касаційній скарзі (уточненій), оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням різних фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, та з урахуванням поданих  сторонами доказів у справі.
Інші доводи первинно поданої касаційної скарги ПАТ «МК «Азовсталь» не підлягають розгляду, оскільки ці доводи, після усунення відповідачем недоліків цієї касаційної скарги, необґрунтовані наявністю випадків, передбачених ч. 2 ст.287 ГПК України.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зважаючи на те, що наведена ПАТ «МК «Азовсталь» підстава касаційного оскарження, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів на підставі п.5 ч. 1 ст. 296 ГПК України дійшла висновку про закриття касаційного провадження у справі № 905/2211/19 за касаційною скаргою ПАТ «МК «Азовсталь» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 та рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2020 у цій справі. 
Інші підстави відкриття касаційного провадження в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.07.2020 про відкриття касаційного провадження у справі № 905/2211/19 не зазначені.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 та рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2020 у справі № 905/2211/19.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя               І. С. Берднік

Судді:                                                                                                   І. С. Міщенко
          
                                                                                                            В. Г. Суховий