ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року 
м. Київ

Справа № 910/8259/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Банаська О. О. - головуючого, Васьковського О. В., Пєскова В. Г.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020
у складі колегії суддів: Доманської М. Л. (головуючої), Остапенка О. М.,          Отрюха Б. В.

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк"
до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування"
про визнання банкрутом
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Провадження у судах першої та апеляційної інстанцій
1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі                            № 910/8259/16 задоволено частково заяву Головного управління ДФС м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) про визнання кредиторських вимог до боржника на суму 6 346 328,20 грн; визнано поточні кредиторські вимоги ГУ ДФС у м. Києві до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" (далі - ПРАТ "МЗВМ") на суму 5 974 774,00 грн - третя черга; вирішено інші процесуальні питання.
2. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у               м. Києві звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі                 № 910/8259/16 в частині відмови у визнанні кредитором на суму 371 554,20 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати кредиторські вимоги            ГУ ДФС у м. Києві в повному обсязі.
3. В обґрунтування клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ГУ ДФС у м. Києві посилалося на те, що оскаржувана ухвала не надходила на адресу цього органу та з її текстом апелянт ознайомився лише 23.12.2019.
4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 апеляційну скаргу ГУ ДФС у м. Києві залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення її недоліків, а саме: надання доказів сплати судового збору та доказів надіслання іншим учасникам провадження копій цієї скарги і доданих документів, а також для подання заяви про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення.
5. У цій ухвалі апеляційний суд дійшов висновку про неповажність зазначених апелянтом підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, встановивши, що ГУ ДФС у м. Києві, як учасник справи, отримувало копії ухвал Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 про відкриття апеляційних проваджень за апеляційними скаргами інших учасників справи на оскаржену контролюючим органом ухвалу суду першої інстанції, а також мало стежити за рухом справи після подання заяви про визнання кредиторських вимог, як шляхом отримання кореспонденції, так і за допомогою офіційних джерел, зокрема, Єдиного державного реєстру судових рішень в якому 18.08.2019 було оприлюднено цю ухвалу місцевого господарського суду.
6. На виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 ГУ ДФС у м. Києві подало до суду докази сплати судового збору та надіслання іншим учасникам провадження копій цієї скарги і доданих до неї документів, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі           № 910/8259/16.
7. Апелянт мотивував це клопотання з посиланням на статтю 240, частину шосту статті 242 та частину другу статті 256 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та зазначив, що пропущений строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, позаяк в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваної ухвали, а копію повного судового рішення ГУ ДФС у м. Києві не отримувало.
8. До того ж, ГУ ДФС у м. Києві став відомий зміст ухвали лише 23.12.2019 під час ознайомлення представником контролюючого органу з матеріалами справи № 910/8259/16.
Короткий зміст ухвали апеляційної інстанцій
9. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2010 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою          ГУ ДФС у м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі № 910/8259/16.
10. Мотивуючи висновок про визнання неповажними наведених апелянтом в клопотанні про усунення недоліків підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції зазначив, що строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі № 910/8259/16 закінчився 12.08.2019, тоді як апеляційна скарга ГУ ДФС у м. Києві надіслана до суду першої інстанції 28.12.2019, тобто подана із пропуском встановленого законодавством строку для подання апеляційної скарги.
11. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що принаймні починаючи з 28.09.2019 ГУ ДФС у м. Києві знало про наявність оскарженої ухвали, оскільки отримало копії ухвал Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 про відкриття апеляційних проваджень за апеляційними скаргами     АТ "Сбербанк", АТ "Укрсоцбанк", АТ "Альфа-Банк", ПАТ "Дельта Банк",                        АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі            № 910/8259/16.
12. Окрім того апеляційним судом зауважено, що починаючи з дати оприлюднення (19.08.2019) ухвали Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень апелянт мав можливість ознайомитися з повним текстом оскарженого судового рішення.
13. Відтак, пославшись на частину другу статті 256, пункт 4 частини першої статті 261 ГПК України апеляційний суд дійшов висновків про те, що у встановлений судом строк ГУ ДФС у м. Києві недоліки апеляційної скарги не усунуло, оскільки зазначені контролюючим органом причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнано судом неповажними, а інших обставини, які б доводили поважність причин пропуску цього строку у клопотанні апелянта не наведено.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
14. Не погоджуючись з висновками апеляційного суду Головне управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві) звернулося до Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду із касаційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Щодо реалізації учасниками справи процесуальних прав
15. Згідно із пунктами 1, 2 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
16. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ГПК України).
17. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 13 ГПК України).
18. За змістом пунктів 2, 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. 
19. Відповідно до частини першої статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
20. Отже, учасник справи, який не є касатором, керуючись принципами рівності учасників процесу перед законом і судом та змагальності сторін, вправі реалізувати своє процесуальне право на подання письмового відзиву на касаційну скаргу іншого учасника справи (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 43/122).
21. Таке право реалізується учасником справи на протязі строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі. 
22. Ухвалою Верховного Суду від 04.05.2020 касаційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 у справі                               № 910/8259/16 призначено до розгляду в порядку письмового провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 21.05.2020, але не менше ніж до закінчення карантину.
23. Ця ухвала, як і інші судові рішення касаційного суду у справі № 910/8259/16, надіслана на адресу учасників справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення та була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
24. Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
25. У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
26. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).
27. З урахуванням викладеного учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав, передбачених ГПК України, зокрема, права на висловлення (викладення шляхом надіслання на поштову/електронну адреси суду) своєї позиції щодо поданої касаційної скарги ГУ ДПС у м. Києві.
28. Станом на момент розгляду цієї касаційної скарги ліквідатором боржника арбітражним керуючим Куделею М. О. надано письмовий відзив щодо поданої касаційної скарги. 
29. Будь-яких заяв, клопотань тощо від учасників справи щодо неможливості реалізації ними своїх процесуальних прав на подання відзиву, власної позиції (пояснень тощо) щодо касаційної скарги до суду не надходило.
30. Разом з цим, судом враховується, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. 
31. Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").
32. Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").
33. Суд бере до уваги те, що касаційне провадження у цій справі відкрито 11.03.2020, а також те, що з цього моменту розгляд справи відкладався, що надавало можливість учасникам справи достатньо часу для реалізації їх процесуальних прав.
34. Клопотань (заяв) щодо неможливості реалізації процесуальних прав, продовження процесуальних строків тощо від учасників справи не надходило.
35. Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.
36. У свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.
37. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу (ГУ ДПС у м. Києві)
38. ГУ ДПС у м. Києві в обґрунтування доводів касаційної скарги посилається на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права зазначаючи, зокрема, таке:
-судом апеляційної інстанції формально досліджено обставини пропуску контролюючим органом строку на апеляційне оскарження;
- ГУ ДФС у м. Києві стало відомо про оскаржену в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції лише 23.12.2019 після ознайомлення представника скаржника з матеріалами справи, оскільки копія цього судового рішення на адресу скаржника не надходила;
- висновки апеляційного суду про неповажність причин пропуску строку на подання апеляційної скарги суперечать приписам статей 240, 242 ГПК України;
- всупереч вимог статті 236 ГПК України оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає критеріям законності і обґрунтованості судового рішення. 
Узагальнені доводи інших учасників справи
(ліквідатор ПРАТ "МЗВМ")
39. У відзиві на касаційну скаргу ліквідатор ПРАТ "МЗВМ" заперечує доводи касаційної скарги та стверджує про її необґрунтованість, зазначаючи, що скаржнику принаймні з вересня 2019 року було відомо про оскаржену ухвалу місцевого господарського суду від 31.07.2020, яку, також, 19.08.2019 оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Розгляд клопотань учасників процесу 
40. У касаційній скарзі скаржник просить замінити кредитора ГУ ДФС у м. Києві на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві. 
41. В обґрунтування наявності підстав для здійснення Верховним Судом процесуального правонаступництва ГУ ДПС у м. Києві зазначило, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної міграційної служби України" утворено Державну податкову службу України шляхом реорганізації Державної фіскальної служби України; на підставі постанови Кабінету Міністрів України         № 537 від 19.06.2019 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено, зокрема, Головне управління ДПС у м. Києві та реорганізовано ГУ ДФС у м. Києві шляхом його приєднання до ГУ ДПС у м. Києві.
42. Скаржник, з посиланням на приписи статті 52 ГПК України, а також обставини реорганізації органів Державної фіскальної служби України з утворенням Державної податкової служби України та її територіальних органів, доводить наявність підстав для здійснення заміни кредитора ГУ ДФС у м. Києві на ГУ ДПС у м. Києві.
43. За змістом статті 52 ГПК України, зокрема, у разі припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
44. Постановою Кабінету Міністрів України № 537 від 19.06.2019 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1 до цієї постанови, а зокрема, Головне управління ДПС у м. Києві, до якого приєднано Головне управління ДФС у м. Києві, як орган Державної фіскальної служби України, який реорганізується на підставі цієї постанови КМУ (додаток 2 до постанови). Пунктом 3 зазначеної постанови КМУ передбачено, що територіальні органи Державної фіскальної служби (до яких належить Головне управління ДФС у м. Києві), які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби.
45. Зважаючи на те, що ГУ ДПС у м. Києві в силу приписів пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 537 від 19.06.2019 є правонаступником майна, прав та обов`язків ГУ ДФС у м. Києві та керуючись приписами статті 52 ГПК України, колегія суддів вбачає можливим здійснити процесуальну заміну кредитора у справі № 910/8259/16 - Головного управління ДФС у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
46. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI "Про внесення змін до ГПК України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" (далі - Закон від 15.01.2020 № 460-XI), яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.
47. Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
48. Оскільки ГУ ДПС у м. Києві з касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 у справі № 910/8259/16 звернулося до Верховного Суду 02.03.2020, тобто після набрання чинності Закону від 15.01.2020 № 460-XI, розгляд такої скарги судом здійснюється із застосуванням положень ГПК України у редакції чинній від 08.02.2020.
49. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
50. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
51. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
52. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів попередніх інстанцій
53. Об`єктом касаційного перегляду є ухвала апеляційного суду, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою          ГУ ДФС у м. Києві на ухвалу суду першої інстанції у справі про банкрутство, відповідно до приписів пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України, а саме через визнання неповажними наведених апелянтом підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
54. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення закріплені Конституцією України серед основних засад судочинства (пункт 8 частини першої статті 129).
55. У процедурі оскарження судових рішень першої інстанції процесуальним законом встановлено виправдані обмеження спрямовані на забезпечення оперативності господарського процесу, попередження виникнення правових колізій та дотримання принципу юридичної визначеності, що є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.
56. Такі обмеження знаходять свої відображення, серед інших положень              ГПК України щодо прийнятності апеляційної скарги, зокрема, у приписах статей 254, 256, 260, 261 цього Кодексу стосовно строку на апеляційне оскарження, можливості та підстав для його поновлення, наслідків визнання цих підстав неповажними.
57. Застосування цих процесуальних запобіжників задля дотримання принципу юридичної визначеності узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово зауважував, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги (рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010, "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини" від 12.07.2001, "Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії" від 19.12.1997 та інші).
58. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, "Мушта проти України" від 18.11.2010). 
59. Статтею 2 Кодексу з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Ці приписи кореспондуються з положеннями статті 12 ГПК України за якими господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених спеціальним законом, що встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
60. Відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
61. Частиною першою статті 256 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. 
62. Як встановлено судом апеляційної інстанції ГУ ДФС у м. Києві з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 звернулося лише 28.12.2019, тобто із значним пропуском (понад 4 місяці) процесуального строку для апеляційного оскарження ухвали місцевого господарського суду, який скаржник просив поновити.
63. Оскарженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 частково задоволено заяву ГУ ДФС у м. Києві про визнання кредиторських вимог до боржника на суму 6 346 328,20 грн; визнано поточні кредиторські вимоги ГУ ДФС у м. Києві до ПРАТ "МЗВМ" на суму 5 974 774,00 грн - третя черга, а також відмовлено у задоволенні заяв про визнання кредиторських вимог Акціонерного товариства "Альфа-Банк", Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" та Акціонерного товариства "Сбербанк", вирішено інші процесуальні питання.
64. Ця ухвала надсилалася учасникам справи та була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 19.08.2019.
65. За таких обставин Верховний Суд вважає правильним першочергове дослідження судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження саме поважності наведених апелянтом причин пропуску цього строку.
66. За приписами частини другої статті 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 ГПК України цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу у частині першій якої передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 
67.Частинами третьою та четвертою статті 260 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.
68. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 апеляційну скаргу ГУ ДФС у м. Києві залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення її недоліків, зокрема для подання заяви про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення, позаяк апеляційний суд визнав безпідставним тривале зволікання апелянта з реалізацією цього процесуального права, пославшись на наявність доказів повідомлення контролюючого органу про оскаржену ухвалу та можливість апелянта своєчасно ознайомитися з повним текстом цього судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
69. На виконання цієї ухвали апелянт, серед іншого, уточнив зазначені раніше підстави про поновлення строку на апеляційне оскарження, які мотивував з посиланням на статтю 240, частину шосту статті 242 та частину другу статті 256 ГПК України та зазначив, що пропущений строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, позаяк в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваної ухвали, копію повного судового рішення ГУ ДФС у м. Києві не отримувало, а зміст оскарженої ухвали суду першої інстанції апелянту стало відомо 23.12.2019 під час ознайомлення представником контролюючого органу з матеріалами справи № 910/8259/16.
70. Згідно з частиною першою статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
71. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
72. Зі змісту наведеної норми убачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.
73. Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у порядку, передбаченому статтями 74-80, 86 ГПК України. 
74. Критично оцінюючи наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції вказав, що ГУ ДФС у м. Києві, принаймні з 28.09.2019 знало про наявність оскаржуваної ухвали, адже у цей день контролюючий орган отримав копії ухвал Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 про відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами АТ "Сбербанк", АТ "Укрсоцбанк", АТ "Альфа-Банк",             ПАТ "Дельта Банк", АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 у справі № 910/8259/16.
75. Окрім того апеляційний суд відхиляючи доводи апелянта про те, що про ухвалу від 31.07.2020 контролюючому органу стало відомо лише під час ознайомлення з матеріалами справи 23.12.2019, обґрунтовано врахував, що оскаржене ГУ ДФС у м. Києві судове рішення оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 19.08.2019, отже з цього моменту його повний текст є загальнодоступним і скаржник міг дізнатися про оскаржуване судове рішення у разі належної реалізації ним своїх процесуальних прав і обов`язків, до складу яких Європейський суд з прав людини відносить, зокрема, "обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу" (рішення "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).
76. Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції ГУ ДФС у м. Києві не проявило належного інтересу для ознайомлення з оскаржуваним судовим рішенням, а представник контролюючого органу ознайомився з матеріалами справи лише 23.12.2019, тобто понад дев`ять місяців після подання заяви про визнання кредиторських вимог та чотирьох місяців після винесення місцевим судом ухвали про їх часткове визнання, отже пропуск апелянтом процесуального строку першочергово обумовлений причинами суб`єктивного характеру, поважність яких апелянтом не доведено.
77. Отже, доводи скаржника про те, що дії ГУ ДФС у м. Києві підтверджують існування наміру цього органу своєчасно оскаржити судове рішення в апеляційному порядку суперечать встановленим судом апеляційної інстанції обставинам стосовно неповноти реалізації процесуальної правосуб`єктності контролюючим органом, за наявності можливостей стежити за рухом справи, як шляхом отримання кореспонденції, так і за допомогою інших офіційних джерел, зокрема, Єдиного державного реєстру судових рішень або інших інформаційних ресурсів вебпорталу "Судова влада України".
78. Враховуючи наведене Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду щодо визнання неповажними наведених ГУ ДФС у м. Києві підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження з огляду на обставини, що свідчать, як про обізнаність контролюючого органу про ухвалу від 31.07.2019 до ознайомлення з матеріалами справи у грудні 2019 року, так і про можливість ознайомитися з повним текстом цього судового рішення та оскаржити його з дотриманням визначеного процесуальним законом порядку.
79. Частиною першою статті 261 ГПК встановлено, зокрема, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
80. Пропуск процесуального строку це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані поважними, що породжує відповідні правові наслідки. 
81. Враховуючи наведене Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції надав належну оцінку зазначеним апелянтом підставам для поновлення строку на апеляційне оскарження та правильно відмовив у визнанні їх поважними, відтак обґрунтовано застосував наслідки пропуску строку на апеляційне оскарження, відмовивши у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ДФС у м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 з підстав передбачених пунктом 4 частини першої статті 261 ГПК України.
82. За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
83. Відповідно до частини першої статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність. 
84. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").
85. Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
86. У пункті 41 рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".
87. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення у справах "Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії" від 28.10.1998, "Перетяка та Шереметьев проти України" від 21.12.2010)
88. У справі "Устименко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника. Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
89. Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 5/452/06, від 18.01.2019 у справі № 921/396/17-г від 16.07.2019 у справі № 5023/5401/11).
90. Відхиляючи доводи скаржника щодо неповноти дослідження його доводів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та їх відображення у судовому рішенні, суд касаційної інстанції звертається до висновків Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006) у якому суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
91. Відтак, з урахуванням наведених положень та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційним судом правильно оцінено аргументи скаржника щодо поважності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, а доводи касаційної скарги, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
Щодо суті касаційної скарги
92. Доводи касаційної скаргу ГУ ДПС у м. Києві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді касаційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
93. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
94. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
95. Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені господарськими судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає, що підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні. 
Щодо судових витрат
96. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін оскаржуваного судового рішення витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.
Висновки щодо застосування норми права
97.Тлумачення статей 119, 260, 261 ГПК України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини в контексті оцінки судами підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та поважності причин його пропуску дає підстави для висновку, що для поновлення такого процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим апелянт має довести суду їх наявність та непереборність, у порядку, передбаченому статтями 74-80, 86 ГПК України.
Керуючись статтями 52, 286, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Клопотання Головного управління ДПС у м. Києві про заміну кредитора у справі № 910/8259/16 - Головного управління ДФС у м. Києві правонаступником задовольнити.
2. Замінити кредитора у справі № 910/8259/16 - Головне управління ДФС у             м. Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.
3. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
4. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 у справі    № 910/8259/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      О. О. Банасько
Судді                                                                                                   О. В. Васьковський
                                                                                                            В. Г. Пєсков