ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/1079/19	Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г. 	
Провадження № 22-ц/817/237/20 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 301030300   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Ткач З. Є., Ходоровський М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
апелянта ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 і його
    представника ОСОБА_3 , представника 
    ДВС — Бідось Г.С.  

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2019 року (ухвалене суддею Чорною В.Г., повний текст якого складено 25 листопада 2019 року) у цивільній справі № 599/1079/19 за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "СЕТАМ", Зборівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, треті особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання права власності на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Зборівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, Державного підприємства "СЕТАМ", треті особи: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк", ОСОБА_2 про визнання електронних торгів недійсними та скасування протоколу електронних торгів, -

В С Т А Н О В И В:
       У травні 2019 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Державного підприємства “СЕТАМ” (далі ДП “Сетам”), Зборівського районного відділу державної виконавчої служби (далі відділу ДВС), треті особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство акціонерний банк “Укргазбанк” (далі ПАТ АБ “Укргазбанк”) про визнання права власності на незавершений будівництвом житловий будинок загальною площею 367,60 кв.м. з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,10 га кадастровий номер 6122610100:02:008:0046 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 .
       Свої вимоги обгрунтовував тим, що вказане нерухоме майно він придбав 04.02.2019 року через систему електронних торгів “Сетам” та своєчасно і повністю сплатив його вартість 806631,00 грн. (40331,55 грн. гарантійний внесок та 766299,00 грн. вартість лота). На підставі протоколу проведення електронних торгів №386299 начальником Зборівського районного відділу ДВС 22.02.2019 року складено акт про реалізацію предмета іпотеки. З метою отримання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів він із зазначеним актом звернувся до приватного нотаріуса Зборівського нотаріального округу, який постановою від 6.01.2019 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії. Постанова нотаріуса (відмова) мотивована тим, що акт про реалізацію предмета іпотеки не відповідає вимогам статті 47 ЗУ “Про іпотеку” та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме в ньому відсутня інформація про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 на незавершений будівництвом житловий будинок (орган реєстрації, дату та номер реєстрації) та земельну ділянку (про державний акт про право власності на земельну ділянку), а також повна інформація про суму коштів, перерахованих за придбаний предмет іпотеки.
       Посилаючись на те, що він позбавлений можливості зареєструвати право власності на придбане ним в законний спосіб майно просить задовольнити його позов.
       У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсними електронні торги з реалізації переданого ним в іпотеку незавершеного будівництвом будинку загальною площею 367,6 кв.м. з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 6122610100:02:008:0046, що в місті Зборів по АДРЕСА_1 , які відбулись 4 лютого 2019 року та скасувати протокол про проведення електронних торгів № 386299.
       В обгрунтування позовних вимог зазначав, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація здійснюється органом ДВС відповідно до Закону України “Про виконавче провадження” з врахуванням вимог, встановлених Законом України “Про іпотеку”. Закон України “Про іпотеку” передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду з дотриманням процедури, яка закріплена в статті 35 Закону, а саме: у разі порушення основного зобов`язання іпотекодавець надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.
       Посилаючись на те, що іпотекодержатель не звертався до нього, як іпотекодавця, з письмовою вимогою про порушення вимог кредитного договору та виконання зобов`язання, від нього не надходило вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також на відсутність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, вважає дії відповідачів з реалізації предмета іпотеки незаконними, які дають підстави для визнання електронних торгів недійсними та скасування протоколу електронних торгів. 
       Вказав, що відповідно до статтей 135, 136 ЗК України звернення стягнення на земельні ділянки здійснюється державним виконавцем шляхом проведення земельних торгів. Оскільки законодавством визначено інший спосіб реалізації земельних ділянок, то електронні торги з продажу земельної ділянки слід визнати недійсними.        
       Рішенням Зборівського районного суду від 15 листопада 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено.
       Визнано за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно, зокрема, на незавершений будівництвом житловий будинок загальною площею 367.60 кв. м. з надвірними будівлями та на земельну ділянку площею 0.10 га. кадастровий номер 6122610100:02:008:0046 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 
       В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
       Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити посилаючись на доводи, якими обгрунтовував позовні вимоги.
       Апелянт зазначив, що звернення стягнення на предмет іпотеки проводиться на підставі відповідного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Стаття 35 Закону України “Про іпотеку” передбачає процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, яка передбачає обов`язковість направлення боржнику вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі залишення вимоги без задоволення. Посилаючись на відсутність зазначеного вважає що банк , як іпотекодержатель, не виявив власної волі на звернення стягнення на предмет іпотеки.
       Підставою визнання електронних торгів з продажу земельної ділянки недійсними вважає і те, що звернення стягнення на земельні ділянки відповідно до вимог статтей 135, 136 ЗК України здійснюється державним виконавцем шляхом проведення земельних, а не електронних торгів.
       На його думку, грубим порушенням законодавства є і те, що ДВС не накладала арешту на предмет іпотеки, оскільки він перебував в державному реєстрі обтяжень. У заявці на реалізацію арештованого майна начальник відділу ДВС зазначила, що майно перебуває під арештом з 18 липня 2016 року в той час, коли виконавче провадження відкрито лише 13 липня 2018 року. За таких обставин заявка на реалізацію арештованого майна повинна була бути повернута для усунення недоліків (протиріч), що призвело до проведення незаконних електронних торгів.
       Вказав, що суд залишив поза увагою відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, в якій зазначено , що відповідачем порушено вимоги статті 47 Закону України “Про іпотеку”, не дав їй належної оцінки. Оскільки чинним законодавством передбачена видача свідоцтва про придбання майна, то визнаючи за позивачем право власності на іпотечне майно, суд перевищив свої повноваження, не вказавши якими нормами матеріального права керувався при задоволенні позову.
       Вважає, що зазначені порушення доводять незаконність позбавлення його права власності на предмет іпотеки.        
       Від Зборівського районного відділу ДВС, ПАТ АБ “Укргазбанк” та ДП “Сетам” надійшли відзиви на апеляційну скаргу.
       У відзиві Зборівський районний відділ ДВС просить відмовити у задоволенні вимог апелянта. Вказав, що Закону України “Про виконавче провадження “ передбачено порядок звернення стягнення на майно і всі виконавчі дії проводились згідно з цим законом. Підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення порядку їх проведення і головною умовою є встановлення судом порушень, які призвели до порушення прав особи, яка їх оскаржує. Позивачем не надано доказів, що проведені електронні торги відбулись з порушенням ЗУ “Про іпотеку” та Порядку реалізації арештованого майна , затвердженого наказом МЮУ від 29.09.2016 року №2831/5 та що ці порушення вплинули на результати торгів і права та законні інтереси позивача порушені. 
       Апелянт посилається на порушення пункту 1 Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів , затвердженого наказом МЮУ 22.12.2015 року №2710/5, який до арештованого майна відносить все рухоме та нерухоме майно, крім земельних ділянок та майна, вилученого з обігу згідно із законом або обмежено оборотоздатного, однак вказаний наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції № 2831/5 від 29.09.2016.
       Посилання апелянта на статті 135, 136 ЗК Україн , які передбачають , що реалізація земельних ділянок державним виконавцем здійснюється шляхом проведення земельних торгів є безпідставними, оскільки частиною 2 статті 134 цього Кодексу встановлено, що не підлягають продажу на земельних торгах земельні ділянки на яких розміщені об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), які перебувають у власності фізичних чи юридичних осіб, а в частині 2 статті 135 зазначено що звернення стягнення на земельні ділянки здійснюється державним виконавцем під час виконання судових рішень в порядку, встановленому Законом України “Про виконавче провадження”.
       Дії ДВС у виконавчому провадженні мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання торгів недійсними.         Позивач не оскаржував дій ДВС, оцінки майна і не навів жодних доводів, які підтверджували б незаконність електронних торгів, тому підстав для скасування електронних торгів та задоволення апеляційної скарги не має.
       Крім цього, статтею 48 Закону України “Про іпотеку” встановлено строк для оскарження результатів торгів — 3 місяці з часу їх проведення , який позивачем пропущено і відсутнє клопотання про поновлення пропущеного строку.
       У відзиві ПАТ АБ “Укргазбанк” просить апеляційну скаргу відхилити.         Зазначив, що електронні торги проведені у відповідності до Закону України “Про виконавче провадження”, Закону України “Про іпотеку” та Порядку реалізації арештованого майна. Закон України “Про виконавче провадження” не передбачає проведення земельних торгів в рамках виконавчого провадження. Положення вказаного закону допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Якщо судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то, на їх думку, суд не може змінити спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Реалізація даного майна жодним чином не порушила права та інтереси ОСОБА_1 , а була спрямована на захист інтересів ПАТ АБ “Укргазбанк”.
       У відзиві на апеляційну скаргу ДП “Сетам” просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Порядком реалізації арештованого майна. 
       Дії державного виконавця у виконавчому проваджені, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.
       Жодним нормативно-правовим документом не передбачено обов`язку організатора торгів перевіряти дії державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації , зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна.
       Позивач не навів фактів порушення правил проведення електронних торгів та впливу таких порушень на результат торгів, не зазначив у чому полягає порушення його прав внаслідок реалізації іпотечного майна на погашення заборгованості за кредитом.
       В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що рішення суду повинно виконуватись відповідно до його змісту, а саме шляхом стягнення грошових коштів. Після ухвалення рішення суду виконавчою було стягнуто незначну суму коштів, яка знаходилась у нього на рахунку в банку, коштів для сплати боргу та виконання рішення суду у нього не має, а тому на його думку , відділом примусового виконання рішень у 2018 році правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження і у виконавчої служби не було підстав для відкриття виконавчого провадження. У зв`язку з виконанням судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором неодноразово проводився огляд та опис майна, однак експертного висновку про оцінку майна він не отримував і вважає, що майно продано по заниженій ціні. У нього існують лише боргові зобов`язання перед ПАТ АБ “Укргазбанк” за кредитним договором від 26.11.2007 року.
       Представник Зборівського відділу ДВС апеляційної скарги не визнала, підтримала заперечення викладні у відзиві на апеляційну скаргу та додатково пояснила, що стягувач ПАТ АБ “Укргазбанк” звернувся із заявою про примусове виконання рішення суду, в якій зазначило, що виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено іпотекою незавершеного будівництвом будинку та присадибної земельної ділянки в АДРЕСА_1 . До цього виконавчий лист перебував на примусовому виконанні відділу з примусового виконання рішень та був повернутий стягувачу згідно статті 37 Закону України “Про виконавче провадження”, тому, що стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення , за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення. У відповідності до положень цієї статті у разі повернення виконавчого листа з цих підстав арешт з майна не знімається і стягувач не позбавлений права повторно пред`явити виконавчий лист до виконання протягом строків, встановлених статтею 23 цього Закону. При проведенні опису та огляду іпотечного майна був ОСОБА_1 поняті, представник стягувача, правоохоронних органів та був експерт, який оглядав майно, робив фотографії, а тому ОСОБА_1 було відомо про відкрите виконавче провадження та проведення оцінки майна. Висновок про оцінку майна надсилався йому рекомендованим листом і він знайомився з матеріалами виконавчого провадження. ОСОБА_1 не оскаржував висновку експерта оцінювача і йому було відомо що проводяться дії з реалізації іпотечного майна.
       Акт про реалізацію арештованого майна вона складала на підставі наявних в неї документів: інформацію про належність боржникові реалізованого на електронних торгах майна внесла з договору про іпотеку, а про повну сплату продажної ціни на підставі даних про надходження коштів , які надійшли на рахунок виконавчої служби. У неї не було квитанції про сплату гарантійного внеску, однак без здійснення такої оплати ОСОБА_4 не зміг би взяти участь у електронних торгах. Також у виконавчої служби не було правовстановлюючих документів на спірне майно про які зазначив нотаріус, однак підстави набуття ОСОБА_1 майна у власність були зазначені в іпотечному договорі і майно перебувало в єдиному реєстрі іпотек та обтяжень. Закон України “Про виконавче провадження” не дозволяє відділу ДВС вносити доповнення та зміни до процесуальних документів, а тому вважає, що позов ОСОБА_4 з урахуванням того, що він став переможцем електронних торгів та сплатив повну вартість придбаного ним майна підлягає до задоволення.
        ОСОБА_4 вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки він у законний спосіб придбав незавершений будівництвом будинок із земельною ділянкою, однак більше року позбавлений права зареєструвати вказане майно та користуватись ним.
       Представник ОСОБА_4 вважає рішення суду законним та пояснила, що підстав оскаржувати постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів не має, оскільки в акті про реалізацію предмета іпотеки не зазначено про оплату гарантійного внеску. Інструкція про вчинення нотаріальних дій вимагає посилання на правовстановлюючі документи, однак Закон України “Про іпотеку” не вимагає цього. Оскільки позивач придбав майно на електронних торгах ще у лютому 2019 року і з того часу позбавлений можливості зареєструвати своє право власності та користуватись ним, вважає, що ефективним способом захисту є визнання права власності на майно, яке придбане у законний спосіб.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Судом першої інстанції та в суді апеляційної інстанції встановлено, що на виконанні Зборівського районного відділу ДВС перебували виконавчі листи про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ “Укргазбанк” заборгованості за кредитним договором №127 від 26.11.2007 року :
       -виконавчий лист виданий на підставі рішення Зборівського районного суду від 30.11.2012 року у справі № 1907/518/2012 про стягнення 5206674,52 грн. заборгованості за кредитом та 18705,07 грн. пені (а.с.113 т.1),
       -виконавчий лист виданий на підставі рішення Зборівського районного суду від 20.04.2017 року у справі № 599/481/16 про стягнення 249037,17 грн. заборгованості та 2655,36 грн. судового збору (а.с.114 т.1).
       Виконання зобов`язань за кредитним договором №127 від 26.11.2007 року забезпечувалось договором іпотеки, укладеним цього ж числа між банком та позичальником ОСОБА_1 , згідно якого предметом іпотеки були земельна ділянка загальною площею 0,1260 гектарів (для ведення особистого підсобного господарства 0,0260 та обслуговування житлового і господарських приміщень 0,1000 га) та незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с.115-126).
       Постановою начальника Зборівського відділу ДВС від 13.07.2018 року відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №1907/518/2012 та постановою від 15.07.2018 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.
       Постановою начальника Зборівського відділу ДВС про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23.07.2018 року описано та накладено арешт на майно боржника, а саме: незавершений будівництвом житловий будинок загальною площею 367.60 кв. м. з надвірними будівлями, присадибну земельну ділянку на якій він знаходиться площею 0.10 га., кадастровий номер 6122610100:02:008:0046 та земельну ділянку площею 0,026 га кадастровий номер 6122610100:002:008:0047, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а. АДРЕСА_2 .72-74 т.1).
       17 вересня відділом ДВС оформлено заявку на реалізацію арештованого майна (а.с.77 т.1).
       4 лютого 2019 року проведено електронні торги.
       Згідно протоколу проведення електронних торгів по лоту № 325176 з реалізації предмета іпотеки, а саме: незавершеного будівництва житлового будинку, загальною площею 367,6 кв.м., з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,10 га, кадастровий номер: 6122610100020080046, за адресою: АДРЕСА_1 , переможцем став учасник № 2, а саме ОСОБА_4 . 
       Продажна ціна нерухомого майна склала 806631,00 грн., з них 40331.55 грн. сплачено гарантійного внеску учасником торгів № 2 на підставі банківської квитанції № 63 відділення Ощадбанку від 01 лютого 2019 року (а.с. 8 т.1) та 766299,45 грн. вартість лота, які сплачено переможцем торгів на підставі банківської квитанції № 41 відділення Ощадбанку від 18 лютого 2019 року. (а.с.9 т.1) 
       22 лютого 2019 року начальником Зборівського відділу ДВС складено акт про реалізацію предмета іпотеки (а.с.10-11).
        ОСОБА_4 з актом про реалізацію предмета іпотеки звернувся до приватного нотаріуса Зборівського районного нотаріального округу для видачі йому свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.
        Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 березня 2019 року №115/02-31 (а.с.12-13) ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів з тих підстав, що в акті про реалізацію предмета іпотеки відсутня інформація про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також про орган державної реєстрації, дату і номер державної реєстрації права власності боржника ОСОБА_1 на незавершений будівництвом житловий будинок; інформація про документ, що посвідчує право власності боржника на земельну ділянку, зокрема, про державний акт на право власності на земельну ділянку; відсутня повна інформація про суму коштів, перерахованих за придбаний предмет іпотеки, а саме, про суму коштів, перерахованих за придбаний предмет іпотеки, включаючи гарантійний платіж та дати їх перерахування, чим не дотримано вимоги статті 47 Закону України “Про іпотеку”.
       Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання електронних торгів недійсними та скасування протоколу проведення електронних торгів суд першої інстанції виходив з того, що Закон України “Про виконавче провадження” дозволяє державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором та з відсутності підстав для визнання електронних торгів з реалізації іпотечного майна недійсними.
       Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції зазначав, що позивач на законних підставах на прилюдних торгах набув у власність незавершений будівництвом житловий будинок і земельну ділянку, на якій він знаходиться, повністю оплатив їх вартість, однак боржником ОСОБА_1 не визнається його право власності та він позбавлений можливості зареєструвати право власності на придбане ним у законний спосіб майно.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.
       Згідно із частиною 2 статті 16, статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.
       Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.
       Цей висновок узгоджується і з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів.
       Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, а відтак така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1 - 3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).
       Разом із тим слід зазначити, що оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.
       Відповідно до статті 33 Закону України “Про іпотеку” у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
       Згідно зі статтею 41 цього Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України “Про виконавче провадження”, з дотриманням вимог цього Закону.
       Законом України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 № 1404-VIII встановлено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.
       У відповідності до ч. 1 ст. 61 Закону України “Про виконавче провадження” реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
       Згідно з ч. 2 ст. 61 Закону України “Про виконавче провадження” порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
       Наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016 затверджено Порядок реалізації арештованого майна (Порядок), яким визначено правила проведення прилюдних торгів. Згідно даного наказу державне підприємство “Сетам” уповноважено на організацію та проведення електронних торгів.
       Аналіз положень “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 № 1404-VIII свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 Цивільного кодексу України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна.
       Відповідно до наведених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір.
       Порядок реалізації арештованого майна та статті 43-45 Закону України “Про іпотеку” регулюють питання проведення підготовки до прилюдних торгів, реєстрацію учасників, порядок проведення прилюдних торгів, оформлення результатів прилюдних торгів та розподіл коштів від реалізації предмета іпотеки.
       Отже, вирішуючи спір про визнання прилюдних торгів недійсними, необхідно встановити такі факти: чи мало місце порушення порядку проведення прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результат торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати торгів. 
       Однак в ході розгляду справи вищевказані факти судом не встановлені.        
        ОСОБА_1 підставою визнання прилюдних торгів недійсними зазначав, що Зборівський відділ ДВС не вправі був в порядку виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором звертати стягнення на іпотечне майно, яке забезпечувало виконання зобов`язань за цим кредитним договором. Також вказував, що відповідно до статті 35 Закону України “Про іпотеку” іпотекодержатель не направляв йому вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання наслідком невиконання якої може бути звернення стягнення на іпотечне майно.
       Отже, позивач не наводить фактів порушення порядку проведення електронних торгів, які б давали підстави для визнання прилюдних торгів недійсними. Дії відділу ДВС з приводу виконання рішення не оскаржував.
       Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовної заяви .
       Вказані доводи судом оцінюються критично виходячи з наступного.
       Закон України “Про виконавче провадження” визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до порядку примусового виконання звернення стягнення коштів з боржника першочергово звертається стягнення на кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості.
       Розділом 7 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до статті 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті , вилученні та примусовій реалізації.
       Стаття 46 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.
       Положеннями статті 51 Закону України “Про виконавче провадження” визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України “Про іпотеку”. 
       За змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України “Про іпотеку” до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 48 Закону України “Про виконавче провадження”.
       На підставі аналізу зазначених норм суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що положення Закону України “Про виконавче провадження” допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.
       Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Такий правовий висновок зробив Верховний суд України в постанові від 27.04.2016 року у справі за № 6-54 цс.
       Посилання апелянта на порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, яка закріплена в статті 35 Закону України “Про іпотеку” щодо не надіслання ПАТ АБ “Укргазбанк” повідомлення про порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки також не заслуговують уваги суду, оскільки вказана норма стосується звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
       Статтею 35 Закону України “Про іпотеку” передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 
       Твердження апелянта про те, що державною виконавчою службою порушено спосіб реалізації земельної ділянки, зокрема звернення стягнення на земельну ділянку та її реалізація здійснюється шляхом проведення земельних торгів апеляційний суд оцінює критично виходячи з наступного.
       Обґрунтовуючи такі доводи, апелянт посилався на пункт 1 Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказ Міністерства юстиції України від 22.12.2015 року №2710/5, який до арештованого майна відносив все рухоме та нерухоме майно крім земельних ділянок та майна вилученого з обігу та на положення статтей 135, 136 ЗК України.
       Суд апеляційної інстанції зазначає, що наказ Міністерства юстиції України від 22.12.2015 року №2710/5 “Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів” відповідно до пункту 3 наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5 втратив чинність, а статті 135, 136 ЗК України. стосуються продажу земельних ділянок державної та комунальної власності на земельних торгах.
       Відповідно до частини 2 статті 135 ЗК України звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", тобто шляхом проведення електронних торгів, що також передбачено статтею 41 Закону України “Про іпотеку”. 
       Доводи апелянта про те, що ДП “Сетам” не мало права приступати до проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, оскільки заявка державного виконавця на реалізацію арештованого майна містила протиріччя у розділі про чинні обтяження, а саме щодо перебування майна під арештом з 18.07.2016 року та про реєстрацію обтяження №66768024 в той час коли виконавче провадження відкрито 13.07.2018 року колегія не приймає до уваги, оскільки згідно записів у виконавчому листі, доводів апеляційної скарги та інформації у відзиві на апеляційну скаргу вбачається, що виконавчий лист до травня 2018 року перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень, яким 18.07.2016 року було накладено арешт на іпотечне майно і він залишався чинним.
       Постанова приватного нотаріуса Зборівського районного нотаріального округу про відмову у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна від 6.03.2019 року не свідчить про порушення правил проведення електронних торгів.
       Постанова нотаріуса ґрунтується на відсутності достатньої інформації в акті про реалізацію іпотечного майна щодо реєстрації права власності на рухоме майно (державну реєстрацію реєстрацію права власності на незавершений будівництвом житловий будинок та державний акт на право власності на земельну ділянку) та повної інформації про суму коштів, перерахованих за придбаний предмет іпотеки включаючи гарантійний внесок.
       Відповідно до статті 47 Закону України “Про іпотеку” протягом п`яти робочих днів з дня надходження коштів від реалізації предмета іпотеки державний виконавець, приватний виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки, в якому зазначаються:
-назва виконавчого документа, на підставі якого здійснено реалізацію предмета іпотеки, його номер та дата видачі, найменування органу (посадової особи), який видав документ;
-відомості про іпотекодержателя та іпотекодавця;
-стисла характеристика та місцезнаходження предмета іпотеки;
-назва організатора прилюдних торгів, який проводив прилюдні торги, дата та місце їх проведення;
-відомості про покупця;
-початкова ціна предмета іпотеки та ціна продажу;
-сума коштів, перерахована за придбаний предмет іпотеки, включаючи гарантійний платіж, та дати їх перерахування;
-відомості про те, що прилюдні торги відбулись з дотриманням вимог цього Закону.
       На підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання з прилюдних торгів.
       Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції Україн 22.02.2012 року №296/5 передбачає , що в акті про реалізацію предмета іпотеки має бути зазначено, крім вищезазначеного, ще відомості про документ, на підставі якого право власності на предмет іпотеки належало іпотекодавцю.
       Згідно статті 46 Закону України “Про іпотеку” гарантійний внесок, сплачений покупцем до початку прилюдних торгів, зараховується до ціни продажу (відповідно до Порядку реалізації арештованого майна - в рахунок сплати винагороди організатору торгів).
       В акті про реалізацію предмета іпотеки від 22.02.2019 року зазначено, що майно належало боржнику ОСОБА_1 на праві власності згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки та незавершеного будівництвом будинку, посвідченого приватним нотаріусом Зборівського районного нотаріального округу Мельник О.С. 26 листопада 2007 року за реєстром №1209, зареєстрованому у державному реєстрі правочинів 26.11.2007 року за № 2519235. Також зазначено, що ціна продажу предмета іпотеки становить 806631,00 грн., а на рахунок Зборівського районного відділу ДВС внесено 766299,45 грн..
       Отже, постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів винесена відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та не доводить порушення правил реалізації арештованого майна.
       Встановивши, що реалізація спірного іпотечного майна здійснювалась на виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання якого забезпечувалось іпотечним спірним майном у передбачений чинним законодавством спосіб, переможцем електронних торгів став ОСОБА_4 , який повністю оплатив продажну ціну (з урахуванням суми сплаченого гарантійного внеску) суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання електронних торгів недійсними.
       Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
        ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 з тих підстав, що вважає електронні торги недійсними, інших підстав не наводить. 
       Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
       Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
       Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”).        
       Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
       Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
       У рішенні від 31 липня 2003 року у справі “Доран проти Ірландії” Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття “ефективний засіб” передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
       Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
       Стаття 1 Протоколу 1 Конвенції гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на вільне володіння своїм майном.
       Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
       Судом встановлено, що ОСОБА_4 у законний спосіб на електронних торгах придбав майно, яке належало ОСОБА_1 і перебувало в іпотеці ПАТ АБ “Укргазбанк”, повністю оплатив його вартість (з врахуванням гарантійного внеску) та позбавлений можливості зареєструвати його в силу того, що в акті про реалізацію предмета іпотеки не повністю внесена необхідна інформація з приводу гарантійного внеску та документу, що підтверджує право власності на предмет іпотеки іпотекодавця. Враховуючи те, що позивач ще у лютому 2019 року придбав об`єкти нерухомості та з того часу обмежений у праві власності (позбавлений права зареєструвати право власності на майно), його право власності заперечується ОСОБА_1 , колегія суддів вважає що рішення суду відповідає принципу цивільного судочинства - верховенству права.
       Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Оскільки апелянт був звільнений від сплати судового збору, судові витрати відповідно до положень статті 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2019 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складено 01 липня 2020 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Ходоровський М.В.

                                                                               Ткач З.Є.