Справа № 169/229/20 	Головуючий у 1 інстанції: Тітівалов Р. К. 	
Провадження № 22-ц/802/934/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
24 вересня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Турійського районного суду Волинської області від 16 липня 2020 року,   

                                        В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із зазначеним позовом.
Покликалось на те, що 13 липня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі – ПАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Позивач також зазначав, що за умовами вказаного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого станом на 04 березня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 88 682 грн 41 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі – 60 417 грн 34 коп., заборгованості за процентами за невиконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України – 4 575 грн 78 коп., пені – 18 990 грн 13 коп., судових штрафів – 500 грн (фіксована частина), 4 199 грн 16 коп. (процентна складова). 
Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 липня 2010 року у розмірі 88 682 грн 41 коп. та відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.
Заочним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 16 липня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 липня 2010 року у розмірі 44 119 грн 34 коп., з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 44 000 грн, три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання – 119 грн 34 коп.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, позивач АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, у якій покликаючись  на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило апеляційний суд оскаржуване рішення суду у частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про їх задоволення, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення частини заборгованості за простроченим тілом , нарахованих процентів на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пені та штрафів не відповідає обставинам справи, якими підтверджено факт укладення сторонами спору кредитного договору та погоджено усі його істотні умови, в тому числі щодо повернення кредиту та сплати інших обов`язкових платежів за кредитним договором.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову у вказаній справі, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку від 13 липня 2010 року не містить даних про домовленість сторін договору щодо встановлення порядку сплати пені та штрафів, у зв`язку з чим підстави для їх стягнення з відповідача на користь банку відсутні. Однак, оскільки відповідач, шляхом зарахування на кредитну картку, фактично отримав та використовував кошти надані банком, але своєчасно їх не повернув, то з нього на користь банку підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 44 000 грн та три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання – 119 грн 34 коп.
Такий висновок суду є правильний. 
Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві-анкеті відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг (а.с.31).
У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua.
Також встановлено, що 23 листопада 2012 року на виконання умов договору відповідачу було видано картку № НОМЕР_1 , на яку 09 червня 2016 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн, який неодноразово змінювався та в максимальному розмірі був збільшений 23 червня 2018 року до 44 000 грн. 21 березня 2019 року кредитний ліміт відповідача зменшено до 0 грн (а.с.29).
Термін дії картки після переоформлення 09 лютого 2018 року встановлено до грудня 2021 року (а.с.30).
Банк, надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконав.
Факт отримання та користування відповідачем ОСОБА_1 кредитними коштами підтверджується випискою по картковому рахунку № НОМЕР_1 (а.с.18-28, 122-132).
З розрахунку заборгованості, наданого банком вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 04 березня 2020 року становить 88 682 грн 41 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі – 60 417 грн 34 коп., заборгованості за процентами за невиконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України – 4 575 грн 78 коп., пені – 18 990 грн 13 коп., судових штрафів – 500 грн (фіксована частина), 4 199 грн 16 коп. (процентна складова) (а.с.5-17).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 цього Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Банком як доказ укладення договору з відповідачем суду надано анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Звертаючись до суду, позивач просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, відсотками за невиконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України, пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13 липня 2010 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини договору.
При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та штрафів, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Разом з тим,  у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17.
Встановивши, що сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання договірних зобов`язань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові банку в частині стягнення на його користь з відповідача пені та штрафів.
Із приєднаного до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 04 березня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за простроченим тілом кредиту на звітну дату становить 60 417 грн 34 коп., проте, оскільки із наданої позивачем АТ КБ «Приватбанк» довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача і виписки по рахунку слідує, що йому 23 листопада 2012 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 0 грн, який 09 червня 2016 року збільшений до 300 грн та того ж дня збільшений до 1 000 грн, 23 червня 2018 року – до 44 000 грн, а 21 березня 2019 року кредитний ліміт відповідача зменшено до 0 грн (а.с.29).
Отже, оскільки розмір простроченого тіла кредиту, який позивач просив стягнути з відповідача, перевищує розмір основного тіла кредиту, тому виходячи з того, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані банком на кредитну картку у розмірі 44 000 грн, що й було предметом укладеного між сторонами договору, але не повернув їх, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку зазначеної суми заборгованості, та задовольнив позовну вимогу банку у цій частині.
Такий висновок суду про задоволення пред`явленого банком позову частково в цій частині цілком відповідає наведеним нормам матеріального права, правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17.
Крім того, банк у своїх позовних вимогах просив суд стягнути з відповідача на його користь три проценти річних за невиконання грошового зобовя`язання на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 4 575 грн 78 коп. Ця сума банком розрахована за період з 01 лютого 2020 року по 04 березня 2020 року, тобто за 33 дні, із розрахунку 84% річних (а.с.17).
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 своєчасно не повернув суму кредиту, судом першої інстанції розмір простроченої заборгованості визначено в 44 000 грн, а період прострочення становить 33 дні, то колегія суддів вважає, що відповідно до наведених вище правових норм та з урахуванням заявленої банком позовної вимоги, суд обґрунтовано визначив до стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України від простроченої суми боргу в 119 грн 34 коп. (44 000 грн / 100% * 3% / 365 * 33 дні = 119 грн 34 коп).
Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                                                  У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Турійського районного суду Волинської області від 16 липня 2020 року залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: