ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5994/20 Справа № 210/5776/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,
сторони справи:
позивач:- ОСОБА_1 
відповідач-  ОСОБА_2 ,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріаламиапеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року, ухваленого суддею Сільченко В.Є. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року позивачОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернулася до суду з позовом до свого батька ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) про стягнення коштів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, додаткових витрат на оплату вартості навчання у вищому навчальному закладі та проживання в гуртожитку повнолітньої дитини. 
Уточнивши позовні вимоги зазначила, що вона є донькою відповідача, на даний час продовжує навчання в університеті та не має змоги влаштуватись на роботу. На підставі викладеного просила суд, стягнути з відповідача 9000,00 грн рівними частинами по 1500,00 грн. за період з вересня 2019 по лютий 2020р, стягнути одноразово 21 180,00 грн. додаткові витрати на оплату навчання, а також стягнути одноразово з Відповідача додаткові витрати на оплату проживання в гуртожитку під час навчання в розмірі 5 996,60 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 02 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, додаткових витрат на оплату вартості навчання у вищому навчальному закладі та проживання в гуртожитку повнолітньої дитини задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , мешкає: АДРЕСА_2 , аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот) щомісяця за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року, що загалом становить 9000,00 грн. (дев`ять тисяч).
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , мешкає: АДРЕСА_2 додаткові фактично понесені витрати на оплату навчання у розмірі 21 180,00 грн. (двадцять одна тисяча сто вісімдесят гривень)
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , мешкає: АДРЕСА_2 додаткові фактично понесені витрати на оплату гуртожитку під час навчання в розмірі 5 996,60 грн.) п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість гривень шістдесят копійок). 
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).
Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.
При цьому, скаржник наголошує на тому, що позов до нього було подано у жовтні 2019 року, тоді як суд стягнув аліменти на користь позивача в сумі 9000 грн. рівними частинами по 1500 грн. за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року чим порушив норми ст.191 СК України, якими визначено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому вважає рішення суду у цій частині незаконним.
Також, Відповідач вказує, що суд не врахував надані ним докази, а саме те, що він отримує заробітну плату в розмірі 4800 грн., а після всіх відрахувань отримує близько 3600-3700 грн., має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружину ОСОБА_4 , яка тимчасово не працює, мешкає зі своїми батьками пенсійного віку, його мати ОСОБА_5 перенесла ішемічний інсульт, є тяжко хворою та потребує постійного лікування і догляду, що підтверджено випискою з медичної карти та чеками на ліки з аптеки, сплачує комунальні платежі за квартиру, тому присуджена сума аліментів по 1500 грн. щомісячно за період із вересня 2019 року по лютий 2020 року є для нього непомірно великою.
Окрім того, незаконним скаржник вважає рішення і в частині стягнення з нього додаткових витрат на оплату навчання та на оплату проживання доньки у гуртожитку, посилаючись на те, що ці виплати не можна вважати додатковими витратами, оскільки навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Разом із відзивом на апеляційну скаргу, позивач подала клопотання про витребування з Державної прикордонної служби України інформації щодо перетину державного кордону України відповідачем ОСОБА_2 та членами його родини, дружиною ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_3 за період з січня 2020 року по теперішній час, також в доповненні до відзиву на апеляційну скаргу від 31.07.2020, просила долучити до матеріалів справи відповідь РСЦ МВС в Дніпропетровській області ТСЦ МВС №1243 щодо наявності у батьків відповідача транспортних засобів.
Колегія суддів, дослідивши клопотання про витребування доказів та відповідь РСЦ МВС в Дніпропетровській області ТСЦ МВС №1243, датовану 20.06.2020 року, вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про витребування доказів, та долучення до справи вказаної відповіді, оскільки інформація, яку просить витребувати позивач, а також відомості про наявність транспортних засобів у батьків відповідача не були досліджені судом першої інстанції, а доказів неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції, позивачем не надано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом перевірено та встановлено, щоОСОБА_2 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).
Згідно свідоцтва про зміну імені Серії НОМЕР_3 від 16.10.2015 року ОСОБА_1 змінила ім`я на « ОСОБА_1 », актовий запис 24 ( а.с.15).
Згідно довідки про навчання від 20 вересня 2019 року №45, ОСОБА_1 навчається в Національному університеті «Львівська політехніка» на денній формі навчання, закінчує навчання у червні 2020 року (а.с.22).
Відповідно до Договору №616-17 від 10.11.2017 року загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 51520,00 грн. (а.с.21).
Згідно цього ж договору 4-й курс навчання коштує 18320 грн. (а.с.21).
Також, судом встановлено, що позивач проживає та зареєстрована у гуртожитку з 15 листопада 2017 року до 30 червня 2021 року на час навчання в НУ «Львівська політехніка».
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, а саме з вересня 2019 року по лютий 2020 року, тобто протягом шести місяців рівними частинами, що загалом становить 9000,00 тисяч, виходив з того, що донька відповідача продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.
Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини фактично понесених витрат на навчання та 1/2 частини фактично понесених витрат на проживання у гуртожитку у зв`язку з навчанням, суд виходив з того, що ці витрати позивач несе у зв`язку із навчанням, тому відповідач, як батько дитини зобов`язаний приймати участь у виплаті цих витрат.
Проте, колегія суддів повністю погодитись з висновками суду першої інстанції не може через їх невідповідність встановленим у справі обставинам та неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону; що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов"язаний з"ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення частково відповідає зазначеним вище нормам закону.
Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.
Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Так, у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, а саме з вересня 2019 року по лютий 2020 року, тобто протягом шести місяців рівними частинами, що загалом становить 9000,00 тисяч, врахував той факт, що відповідач є працездатною особою, має належний заробіток, також має на утриманні дитину 2005 року народження від другого шлюбу, тобто має можливість сплачувати аліменти доньці ОСОБА_1 , яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. 
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його законним і належним чином обґрунтованим.
В частині задоволених вимог про стягнення додаткових витрат на оплату 1/2 частини фактично понесених витрат на навчання та 1/2 частини фактично понесених витрат на проживання у гуртожитку у зв`язку з навчанням, колегія суддів зазначає наступне.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку (сина) та його виконання регламентований Главою 16 Розділу ІІІ СК України, яка не містить положень щодо стягнення додаткових витрат, які несуть батьки повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу.
Проте, у вказаному переліку відсутня ст.185 СК України, якою передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
У п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу судів на те, щодо передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
При цьому навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.
Зазначена правова позиція викладена зокрема у Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №569/6838/15-ц, провадження № 61-22092св18.
З урахуванням наведених норм права, законних підстав для задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат на оплату Ѕ частини навчання та Ѕ частини проживання у гуртожитку ОСОБА_1 суд першої інстанції не мав, а тому рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
Рішення суду в частині розподілу судових витрат слід залишити без змін, оскільки, стягнутий судом з відповідача на користь державного бюджету розмір судового збору в сумі 768,40 грн. відповідає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на день подачі позову до суду у жовтні 2019 року, який становив 1921 грн., що узгоджується з п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», де зазначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року в частині додаткових фактично понесених витрат на оплату навчання у розмірі 21 180,00 грн. (двадцять одна тисяча сто вісімдесят гривень) та додаткових фактично понесених витрат на оплату гуртожитку під час навчання в розмірі 5 996,60 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість гривень шістдесят копійок), скасувати та відмовити у задоволенні цих позовних вимог. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 06 серпня 2020 року.

Головуючий:
Судді: