ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року	 	Справа № 460/3320/20 пров. № А/857/7949/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання - Ратушної М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року (суддя Зозуля Д.П., м.Рівне) у справі за його позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області (далі - УПСЗН) в якому просив:
визнати протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті, відповідно до статті 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ) за періоди з 22.05.2008 по 22.07.2011 включно, з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно та з 17.07.2018 щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства;
зобов`язати УПСЗН нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства з 22.05.2008 по 22.07.2011 включно, з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати.
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 17.07.2018.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від суду від 14 травня 2020 року провадження у цій справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а.
Не погодившись із ухваленим рішенням суду, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В доводах апеляційної скарги вказує, що згідно висновком суду ним встановлено, що на розгляді Великої Палати Верховного Суду перебуває справа №510/1286/16-а предметом розгляду якої є питання подачі позовної заяви з пропуском шестимісячного строку звернення до суду. Дослідивши матеріали справи та відповідну ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року цей суд вказав, що відносини у розглядуваній справі є подібними справі №510/1286/16-а, оскільки у ній розглядається питання щодо застосування строку звернення до адміністративного суду у справах за позовами про оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо нарахування та сплати соціальних виплат (пільг). Разом з тим, позивач-апелянт зазначає, що про виплату допомоги відповідно до статті 37 Закону №796-ХІІ в неповному розмірі він дізнався з листа відповідача від 12.03.2020, тому зважаючи на те, що правопорушення з невиплати щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва особистого підсобного господарства є триваючим, вважає, що строк звернення до суду не пропущено.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Зупиняючи провадження у справі на підставі пункту 5 частини другої статті 236 КАС суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини у розглядуваній справі та справі №510/1286/16-а є подібними, оскільки судами вирішується питання щодо застосування строку звернення до адміністративного суду у справах за позовами про оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо нарахування та сплати соціальних виплат.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з дотриманням норм процесуального права, з огляду на таке.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 має статус громадянки, яка постійно працювала чи працює, проживала або проживає у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення категорії 1, що підтверджується посвідченням від 15.01.2013 серії НОМЕР_1 с (а.с.6). Окрім того, позивач проживає в населеному пункті, який відповідно до «Переліку населених пунктів, віднесених  до зон радіоактивного  забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 23.07.1991 №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Відповідно до листа УПСЗН від 12.03.2020 №01/5-14-5481 на заяву позивача щодо отримання довідки про суми нарахованої та виплаченої щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства та щодо виплати допомоги згідно статті 37 Закону №796-ХІІ за період з 22.05.2008 по липень 2001 року включно, з 01.01.2014 по серпень 2014 включно та за період з 17.07.2018 по січень 2020 року та щодо виплати такої допомоги, нарахування та виплата щомісячної грошової допомоги відповідно до статті 37 Закону №796-ХІІ за період з 17.07.2018 по січень 2020 року буде можливим тільки після внесення змін КМУ у відповідні постанови, що регулюють питання порядку та виплати спірної допомоги, за період з 22.05.2008 по липень 2001 року включно та з 01.01.2014 по серпень 2014 включно вказано, що допомога була нарахована та виплачена позивачу у розмірах, що встановленні чинними на той час законодавчими актами (а.с.8-11).
06.05.2020 позивач звернувся до суду із цим позовом (а.с.1-17).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 236 КАС суд має право зупинити провадження у справі в разі: перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції на розгляді у Великої Палати Верховного Суду перебуває справа №510/1286/16-а, предметом розгляду якої є, питання подачі позовної заяви з пропуском шестимісячного строку звернення до суду. 
Необхідно вказати, що спір у справі №510/1286/16-а стосується вимог позивача яка з 17.07.2009 отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 90% суми заробітної плати. Однак у зв`язку з тим, що на момент призначення їй пенсії в розрахунок не були включені індексація заробітної плати, матеріальна допомога на оздоровлення до щорічної відпустки, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, премії до державних, професійних та ювілейних свят та інші виплати така особа 01.08.2016 звернулась до відповідного Управління ПФУ за перерахунком пенсії з урахуванням усіх виплат з 17.07.2009 та 08.08.2016 отримала відмову.
Приймаючи справу №510/1286/16-а до розгляду Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 26 червня 2019 року вказала, що в межах розгляду цієї справи виникла виняткова проблема, що полягає у необхідності формування відповідних правових позицій, для чого потрібно надати відповіді на такі питання:
1. Чи можуть судами застосовуватися у спорах стосовно соціального захисту (для обмеження розміру належних особі сум соціальних виплат) шестимісячні строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС) (стаття 99 у редакції, що діяла до 15.12.2017, та статті 122 в редакції, що є чинною на сьогодні), якщо предметом спору є неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі?
2. Чи можуть суди застосовувати строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС (стаття 99 у редакції, що діяла до 15.12.2017, та статті 122 в редакції, що є чинною на сьогодні), для фактичного встановлення строкових меж (може граничних меж) триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду?
3. Чи може бути факт нездійснення перевірки особою, якій державою призначено пенсію або інші постійні соціальні виплати, правильності нарахування уповноваженими суб`єктами владних повноважень конкретних сум таких виплат або невчасне звернення з відповідним позовом до адміністративного суду підставою для судового захисту її прав лише у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду?
4. Чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до частини шостої статті 7 КАС використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення частини другої статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ); статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) та статей 51, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а деяких інших осіб» (далі - №2262-ХІІ), в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком?
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон №796-XII.
Як вбачається із статті 1 Закону №796-XII він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Підпунктом 8 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107-VI (далі - Закон №107-VI) текст статті 37 Закону №796-XII викладено в новій редакції. Так, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Перелік населених пунктів, жителям яких виплачується щомісячна грошова допомога, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Ця допомога виплачується щомісячно органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації. Виплата за два і більше місяців забороняється.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 положення пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI визнані неконституційними.
У 2012-2014 роках на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 37 Закону №796-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII (далі - Закон № 76-VIII) підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого виключено, зокрема, статтю 37 Закону №796-XII.
Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VIII визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Отже, вказаним Рішенням Конституційного Суду України відновлено дію статті 37 Закону №796-XII, яка із 17.07.2018 є чинною.
Відповідно до статті 63 Закону №796-XII фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України (далі - БК).
Згідно з підпункту 5 пункту 63 розділу І Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення БК доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вказані доповнення Конституційним Судом України в установленому порядку неконституційними не визнавалися.
Поряд з цим, 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII.
За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. У даній справі, як видно із наведеного вище нарахування та виплата позивачу пенсії відбулись у зв`язку із прийняттям пенсійним органом відповідних рішень на виконання Постанови суду.
Як видно із матеріалів справи, позивач зважаючи на лист УПСЗН та довідки, які були долучені до цього листа вважає, що йому, зокрема за період з 22.05.2008 по липень 2001 року включно, з 01.01.2014 по серпень 2014 включно у меншому розмірі була нарахована допомога передбачена статтею 37 Закону №796-XII, тому на підставі вказаного просить за цей період нарахувати та виплати спірну допомогу у розмірі, що зазначена ним у позовних вимогах, а також нарахувати та виплатити цю допомогу за період з 17.07.2018 по січень 2020 року.
Як видно з матеріалів справи, скаржник перебував на обліку в УПСЗН, як отримувач грошової допомоги відповідно до статті 37 Закону №796-XII з 22.05.2008 та до 01.05.2015 отримував вказану допомогу кожного місяця у відповідному розмірі, хоча питання про те, що виплачувана допомога на думку позивача проводилась у меншому розмірі він порушив лише 25.02.2020 про що подав заяву від цієї дати та отримав відповідь від відповідача 12.03.2020.
З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо можливого зупинення провадження у цій справі так як, у разі надання Великою Палатою Верховного Суду у справі №510/1286/16-а правових висновків щодо вирішення поставлених вище питань, суд при розгляді цієї справи зможе об`єктивно та в повному обсязі вирішити питання чи потрібно застосовувати строк звернення до суду у межах заявлених у цьому позові вимог, зокрема щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства згідно статті 37 Закону №796-ХІІ за період з 22.05.2008 по липень 2001 року включно, з 01.01.2014 по серпень 2014 включно та за період з 17.07.2018 по січень 2020 року.
Правовідносини у цих адміністративних справах є подібними, зокрема, щодо застосування строку звернення до адміністративного суду у справах за позовами про оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо нарахування та сплати, в даному випадку, соціальних виплат (пільг).
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо доцільності зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі №510/1286/16-а, з наведених вище підстав.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених процесуальних норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 13 серпня 2020 року.