ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/9780/17                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:	
головуючого-судді:                                        	Черпіцької Л.Т.	
суддів:	Епель О.В., Пилипенко О.Є.,  	
секретар судового засідання:	Закревська І.Л.,	
за участю:	 	
представник позивача 	Щиголь М.В.,	
представник відповідача	Стародубець М.В.,	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Державної авіаційної служби України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови Державної авіаційної служби України від 13.07.2017  та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.06.2017 державним інспектором Державіаслужби Пукліним О.В. складено протокол серії АА №002660 про правопорушення у галузі цивільної авіації за порушення ДП МА «Бориспіль» вимог частини 6 статті 118 Повітряного кодексу України. На підставі зазначеного протоколу 13.07.2017 Державіаслужбою винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації серії АА №002570, якою на позивача накладено штраф у розмірі 85000,00 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не здійснює діяльність з виконання повітряних перевезень та авіаційних робіт, а як сертифікований суб`єкт авіаційної діяльності здійснює діяльність з наземного обслуговування, що не підлягає в силу приписів чинного законодавства обов`язковому страхуванню, відтак, відсутність договору обов`язкового страхування відповідальності суб`єкта наземного обслуговування, обов`язок укладення якого передбачений ст. 118 Повітряного кодексу України не може бути підставою для застосування до нього санкцій відповідно до ст. 127 Повітряного кодексу України за відсутність договору обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин справи.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, з урахуванням її доводів лише про незгоду з оскаржуваним рішенням в задоволеній частині позовних вимог, та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Державною авіаційною службою України у період з 12 по 15 червня 2017 року проведено позапланову інспекційну перевірку ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в аеропорту «Бориспіль» за видом аеропортової діяльності наземне обслуговування, за результатами якої складено акт від 15.06.2017.
Проведеною перевіркою встановлено, що підприємство в порушення ч. 6 ст. 118 Повітряного кодексу України, у період з 23.12.2016 по 15.06.2017 здійснювало діяльність без договору страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам.
Державною авіаційною службою України 29.06.2017 складено протокол про правопорушення у галузі цивільної авіації №002660 серії АА щодо допущення ДП «МА «Бориспіль» порушення частини 6 статті 118 Повітряного кодексу України.
У зв`язку із встановленням вказаного порушення законодавства, відповідачем 13.07.2017 винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації №002570 серії АА, якою на ДП «МА «Бориспіль» застосовано штрафну санкцію у розмірі 85000,00 грн. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 117 ПК України визначено, що в Україні здійснюється обов`язкове авіаційне страхування цивільної авіації. Обов`язкове авіаційне страхування цивільної авіації здійснюється страховиками-резидентами, які отримали в установленому порядку ліцензію на здійснення обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації. Порядок і правила здійснення обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Положеннями частини шостої статті 188 ПК України передбачено, що аеропорт та сертифіковані суб`єкти наземного обслуговування зобов`язані страхувати свою відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам.
Відповідно до пункту 64 статті 1 ПК України наземне обслуговування - послуги з наземного обслуговування повітряних суден, екіпажу, пасажирів, вантажу, багажу, пошти, що надаються користувачам аеропорту на території аеропорту (аеродрому) або за його межами.
Згідно статті 5 Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року №85/96-ВР страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом.
Положеннями частин першої - третьої статті 6 вказаного Закону визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин.
Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом.
Статтею 7 Закону України «Про страхування» визначено перелік обов`язкових видів страхування, до яких належить, зокрема, авіаційне страхування цивільної авіації.
Положеннями частини другої цієї ж статті передбачено, що для здійснення обов`язкового страхування Кабінет Міністрів України, якщо інше не визначено  законом, встановлює порядок та правила його проведення, форми типового договору, особливі умови ліцензування обов`язкового страхування, розміри страхових сум та максимальні розміри страхових тарифів або методику актуарних розрахунків.
Вичерпний перелік підвидів обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації, визначений пунктом 1 Порядку і правил проведення обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2002 року №1535 (далі - «Порядок і правила №1535») та включає:
- страхування відповідальності повітряного перевізника за шкоду, заподіяну пасажирам, багажу, пошті, вантажу;
- страхування відповідальності експлуатанта повітряного судна за шкоду, заподіяну третім особам;
- страхування членів екіпажу повітряного судна та іншого авіаційного персоналу; страхування повітряних суден;
- страхування працівників замовника авіаційних робіт, осіб, пов`язаних із забезпеченням технологічного процесу під час виконання авіаційних робіт.
З огляду на викладене, страхування суб`єктом наземного обслуговування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам, не є підвидом обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації.
Крім того, відповідно до пункту 3 Порядку і правил №1535 суб`єктами обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації є страховики та страхувальники. Страхувальниками за договорами обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації можуть бути: українські експлуатанти повітряних суден, повітряні перевізники, які мають право здійснювати пасажирські та вантажні перевезення, особи, які мають право власності на повітряне судно, та особи, які є замовниками авіаційних робіт.
Слід зауважити, що відповідач здійснював перевірку ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» саме щодо здійснення ним діяльності з наземного обслуговування. Водночас судом першої інстанції не встановлено, що позивач є експлуатантом повітряних суден, повітряним перевізником, власником повітряних суден чи виступає замовником авіаційних робіт.
Отже, з викладеного випливає, що суб`єкти наземного обслуговування не включені до переліку страхувальників відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку і правил проведення обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації", а тому, страхування відповідальності суб`єктів наземного обслуговування за шкоду, заподіяну третім особам, не є підвидом обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації, оскільки не віднесено до обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації згідно Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку і правил проведення обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації".
Крім того, з аналізу статей 5 - 7 Закону України «Про страхування» випливає, що обов`язкові види страхування запроваджуються законами, на підставі яких Кабінетом Міністрів України розробляється механізм, яким визначається порядок і правила такого страхування.
Відповідні положення кореспондуються з положенням пункту 3 статті 117 ПК України, відповідно до якого Порядок і правила здійснення обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Оскільки правила здійснення обов`язкового страхування відповідальності суб`єктів наземного обслуговування за шкоду, заподіяну третім особам не були затверджені на момент прийняття відповідачем оскаржуваної постанови, притягнення позивача до відповідальності за порушення норми, щодо якої існувала правова прогалина, не можна визнати правомірним.
Враховуючи той факт, що механізм обов`язкового страхування відповідальності суб`єктів наземного обслуговування не може функціонувати у зв`язку з відсутністю законодавчої бази на момент прийняття Державіаслужбою України оскаржуваної постанови, суб`єкти наземного обслуговування могли застрахувати свою відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам, лише в добровільному порядку. Водночас ПК України не передбачено відповідальності за відсутність у суб`єкта наземного обслуговування договору добровільного страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам.

У продовження викладеного необхідно зауважити, що відповідно до частини третьої статті 117 ПК України та частини другої статті 7 Закону України "Про страхування" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 6 вересня 2017 №676, якою затвердив Порядок і правила здійснення обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації (далі - «Порядок і правила №676»), які набрали чинності 20 грудня 2017 року.
Згідно з абзацом 11 пункту 2 Порядку і правил №676 обов`язкове авіаційне страхування цивільної авіації здійснюється з метою забезпечення захисту інтересів користувачів повітряного транспорту, третіх осіб, експлуатантів повітряних суден, власників повітряних суден і включає страхування відповідальності експлуатанта аеропорту (аеродрому, вертодрому, постійного злітно-посадкового майданчика) та сертифікованих суб`єктів наземного обслуговування за шкоду, заподіяну третім особам.
До того ж у Додатку 7 до Порядку і правил №676 затверджено Типовий договір обов`язкового страхування відповідальності експлуатанта аеропорту (аеродрому, вертодрому, постійного злітно-посадкового майданчика) та сертифікованих суб`єктів наземного обслуговування за шкоду, заподіяну третім особам. До переліку страхувальників обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації віднесено сертифікованих суб`єктів наземного обслуговування (пункти 4, 70), визначено особливості такого договору, в тому числі залежно від групи видів послуг з наземного обслуговування.
Тобто страхування суб`єктом наземного обслуговування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам, не було підвидом обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації відповідно до Порядку і правил №1535, а механізм укладення суб`єктами наземного обслуговування та експлуатантами аеродромів договору обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації визначений з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 6 вересня 2017 №676, тобто з 20 грудня 2017 року.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для формулювання правового висновку щодо застосування положень частини шостої статті 118 ПК України, відповідно до якого вказана норма хоча й передбачає обов`язок сертифікованих суб`єктів наземного обслуговування страхувати свою відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам, проте до моменту набрання чинності Порядком і правилами №676 (20 грудня 2017 року) не було встановлено порядку здійснення такого страхування цими суб`єктами, тобто існувала правова прогалина щодо практичної реалізації вказаного обов`язку. Водночас приписами цієї норми не передбачено обов`язку сертифікованих суб`єктів наземного обслуговування здійснювати добровільне страхування своєї відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам.
Даний висновок також узгоджується із правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 02 червня 2020 року у справі №826/14714/16.
Натомість відповідач прийняв оскаржувану постанову до моменту набрання чинності Порядком і правилами №676, тобто під час дії Порядку і правил №1535, згідно яких страхування суб`єктом наземного обслуговування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам, не було підвидом обов`язкового авіаційного страхування. 
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 10 серпня 2020 року. 	
Головуючий суддя:	Л.Т. Черпіцька 	
Судді:	О.В. Епель	
 	 О.Є. Пилипенко